Blbečku!
Pitomče!
- Elfe! - To je rasistický!
To není rasistický, vždyť jsi elf.
- Komíny? - Omlouvám se!
Jenom kontroluji, že vidíš tyhle obří komíny.
- Je těžké je minout! - To jsi velmi dobře předvedl, Iane!
Donnere! Donnere a Blitzene! Hned pojďte dolů!
Hodní, hodní… Rudolfe!
Prostě ukliď ty mandarinky. Seber je. Všechny, Iane.
Víte, že vlastně ty mandarinky nikdo nemá rád?
Jak se opovažuješ!
To je jako můj podpis!
To a vlašský oříšek.
Tak pojďte sem. No tak. Rudolfe?
Pane? Viděli nás.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj, člověče. - Nemůžeš jí říkat, člověče.
To není rasistický, jim to nevadí.
Buďte oba ticho.
Omlouvám se za to, holčičko.
Prostě jsme obyčejní,
Náhodní…
… střešníci. Dělající nouzové… střešní věci.
Pokračuj dál. Veselé vánoce.
Tedy, pokud jsou vánoce.
Tyhle věci mě moc nezajímají. Pff!
Copak Vánoce…
Ty seš…
- Santa Claus? - Já?
Ne! Vážně ne!
To je absurdní.
Ne, ne, ne.
Rudolfe! Rudolfe, ihned dolů!
Dobře, dobře, ano. Ano, jsem to já.
Vinen!
Jak jsi mě poznala?
Víte, jak jste si jako maskování nechal narůst vousy?
Lidé si toho všimli.
Dobře. Ne. Moment. Přestaň, ticho.
Vážně, jsi…
… jsi Ježíšek. Jsi skutečný?
- Ovšem, že jsem. - Jak by nemohl?
Jak jinak by se ty dárky dostaly pod stromeček?
Kouzlem?
Myslela jsem, že to byli…
- rodiče. = Rodiče?
No, ovšem, že jo!
Dává to naprostý smysl.
Tvoje rodiče,
jeden den v roce, bez důvodu, prostě z ničeho nic,
se najednou rozhodnou ti dát velkou hromadu dárků.
Ne, ne, ne. Protože tě tak milují.
- Je to hezká historka, drahá. - Jo, ale je čas žít v realitě.
Jo.
Takže, dobře.
Clara Oswaldová.
Nejvíc v oblibě cestopisy, malý chemik,
naprostý zákaz na kosmetiku.
Zapsána do zlobivých dětí v roce 1993.
Věřící do devíti let.
Proč jsi přestala?
Protože jsi pohádka.
A z pohádek jsem vyrostla.
Vážně, Claro?
Opravdu?
Claro, chci, abys šla do TARDIS.
Nechci, abys mluvila, udělej, o co tě žádám. Prosím.
To s tou budkou bylo dobrý.
Často se nám nestává, že by nás na střeše někdo překonal.
Ano, jsem vážně tady. Vrátil jsem se.
A teď běž do TARDIS.
Vím, o co se jedná.
Vím, co se děje a co je v sázce.
To si nemyslím, Doktore.
Ale slibuji, než tyto vánoce skončí,
budeš rád za mojí pomoc.
Veselé velikonoce.
- Brutus! - Ale skvělej odchod.
Nechej si místo na mandarinku, Doktore.
Mandarinky nikdo nemá rád.
Jsem vážně zpátky. Tohle je… je to skutečnost, jo?
Doktore?
Mluv se mnou.
Už jsem myslela, že tě nikdy neuvidím.
O co se tam jedná? Co se děje?
Ach, ten zvuk.
Ani jsem nevěděla, jak moc ho miluju.
Na něco se musíš sama sebe zeptat a je to důležité.
Tvůj život na tom může záviset. Životy všech.
Opravdu věříš v Santu Clause?
Víš, co?
Jo.
Právě teď, jo.
Myslím, že jo.
POSLEDNÍ VÁNOCE
Nyní jsi dvacet stop od ošetřovny.
Za chvíli, až budeš připravená,
odstraním bezpečnostní protokoly.
Tvé neurální spojení drží.
Jsme připraveni to zrušit při první známce anomálie.
Budeme s tebou na každém kroku, Shono.
Všichni na tebe spoléháme, víme, že nás nezklameš.
Dobře, Shono, otevírám dveře.
Potřebuju čůrat.
Ne, nepotřebuješ. Sledujeme tvé tělesné funkce.
A jak to monitorujete? To je sprosté!
To je… perverzní.
Pamatuješ na můj brífink, Shono?
Jo…
No, ne.
Něco si z toho pamatuju.
- Něco? - Kolik?
Dokud mi nedal ruku na koleno.
A pak už jsem už blila.
Bylo to zamýšleno jako útěcha!
Pro koho?
Viděla jsem už jenom jeho nos, s těmi chlupama, který z něj vycházely.
Viděli jste je?
Je to jako, kdyby tam měl uvězněné brouky,
kteří se snaží utéct s jejich maličkými kroutivými nožkami.
Dobře. Tak si to probereme znovu.
Na ošetřovně jsou čtyři spáči.
- Budeš v pohodě, dokud je nevzbudíš. - Je v dosahu.
Shono, odemykám ošetřovnu.
Od teď všechno na co pomyslíš nebo budeš cítit,
všechno co uvidíš, jim bude dostupné.
Většina je v pohodě, jako zvuky z ulice, když spíš.
Dokud nepomyslíš na ně.
Dokud se na ně nepodíváš. Takže na ně nemysli…
A nedívej se na ně.
Myslela jsem, že tu bude hudba.
Máme připravený playlist.
Soustřeď se na slova té písničky, zkus si vzpomenout, co bude dál.
Bude to fungovat jako rušení. Jdeme na to.
Koukej na podlahu.
Zavři je, pokud je to možné.
Soustřeď se na hudbu a pohybuj se skrz ošetřovnu.
Je čas, kdy se každý Santa baví
Jezdí na sobovi s červeným nosem?
Má toho tuny na saních?
Pane bože, snad…
Pokud tancování funguje… funguje to.
Tohle je šílený.
Jsou tady Veselé vánoce
- Všichni se baví… - Funguje to!
Koukni se do budoucnosti
teprve začala
Čekáš až rodina přijede?
Jsi si jistá, že mají kde přespat?
VNĚJŠÍ DVEŘE OD TOHO BODU NÍZKÁ TEPLOTA
Shono?
Shono, co se děje?
- Máme tu duchy! - Duchy?
Jo, jo, je to vychrtlej muž a dívka v pyžamu!
- Doktore? - Ne, kvůli vám na ně budu myslet,
nemůžu na ně myslet!
Co jsou?
Hele, neptejte se, jo? A nekoukejte.
Nemůžu na ně myslet!
Hluší.
Slepí.
Jak nás mohou vidět? Jak vůbec vědí, že tu jsme?
Vidím vás, jen když vidíte je, jasný?
Takže na ně nekoukejte, ani o nic nepřemýšlejte!
Telepatičtí!
Dokáží se napojit na svůj vlastní obraz v něčím mozku.
Vnímání třetí stranou.
Myšlenkové pirátství.
- Hackují nás. - A to znamená co?
To co vidíš svůj optickým nervem, je přehráváno v jejich mozku.
Přestaň vysílat. Zavři oči!
Pořád sem jdou, co?
To je protože na ně pořád myslíš.
Dokud zůstanou v tvé aktivní paměti, tak se mohou naladit.
- Mysli na něco jiného. - Jak?
- Jsou tady Veselé vánoce - Proč zpívá?
Všichni se baví…
Dělá ruchy. Snaží se rozptýlit.
- 304 mínus 17. - Cože?
- Plus 20 - udělej to! - 507.
- Mínus 14 krát čtyři. - 1972.
- Přestaň být tak dobrá v matice! - Nemůžu si pomoci!
Danny Pink! Co dělá Danny Pink teď?
Nejspíš flirtuje s tvou sousedkou a nebo píše ženám, co nemají k sobě úctu.
Neopovažuj se.
- Neopovažuj se to říkat. - Jen jsem chtěl…
Danny Pink je mrtvý.
- Ne, není. - Je mrtvý.
Běžte, rychle, rychle!
No tak, šup, šup, šup!
Už jdou!
Ne!
Pašák.
Takže, tedy.
Jaký je problém?
Tohle je Severní pól. Nechceme tu žádné potíže.
Rudolfe?
V klidu, chlapče.
Hele, ospalci.
Je štědrý večer, vyspěte se.
Kdo sakra jste?
No tak si tipni. Rozšoupni se!
Možná víla zuběnka?
Velikonoční králíček?
Zavři klapačku, chytráku, nebo to dostaneš!
- Je to zvířátko z balonků. - To je zbraň.
Jo, je to minimálně nevhodné pro děti, kterým ještě nejsou čtyři.
Mohl bys spolknout nějakou malou součástku.
Tak bacha!
Tohle je směšný.
- To jako spím? - To je velice dobrý.
Chci vědět, kdo jste a co se tu děje.
Ahoj, Ashley. Velící vědkyně na polární expedici!
Ten mikroskop se vážně vyplatil, co?
Teda, tvoje rodiče chtěli, abych ti dal jen hračku,
- ale občas prostě to prubnu. - Kdo jste?
Proč jste oblečený… takhle?
Proč myslíš?
No tak, tohle je šílený. Tohle se rozhodně neděje.
Mám tři slova, Shono. Nechtěj, abych je použil.
Jaký?
My Little Pony.
- Sklapni! - Jo? Mám toho mnohem víc, zlato.
Něco ti udělám, Santo!
Dobře, Doktore, vysvětlíš to? Co se děje?
Je to invaze, slečno Oswaldová.
Čeho invaze? Elfů?
- To je rasistický! - Elfský!
Což je trochu hypokritický od někoho tvé výšky.
Už jsi je viděl, Doktore?
- Slyšel jsem o nich. - Kantrofarriové.
Hovorově známí jako Snoví krabové.
Jo. Záleží na tom, kolik z nich je na Zemi
tak by lidstvo mohlo vidět svůj poslední den.
Takže, budeme se tu hádat jestli jsem skutečný, nebo ne,
anebo začneme zachraňovat vánoce?
- Tak to bylo drsný! - Úplně mám husí kůži.
Sklapněte.
Berte to jako ústní varování. Prosím, nechte toho.
Je to mrtvý?
Nevím. Možná.
- Předpokládám, že nepochází ze Země. - To rozhodně.
- Tak jak jste o nich mohl slyšet? - Hádej.
- Protože taky nejste ze Země. - Věříš tomu?
Pokud jste Santa… Co tady děláte?
Je to Severní pól. A já ho vlastním.
- Myslí tím, skutečný pól. - Je přímo v naší dílně.
- Mám s ní selfíčko! - Ukaž ji to.
- Koukni na Iana. - Severní pól není nějaký sloup.
Ovšem, že jo. Koukej!
Kdyby byl, tak by nebyl pruhovaný.
- Musí být. - Jinak bys neviděla, jak se otáčí.
Vlastně to je základní fyzika.
- Proč se to jmenuje Snový krab? - Teorizuj.
- Protože to generuje telepatický pole. - A?
- A ovlivňuje vnímání? - Což znamená?
Zdá se, že dělám všechnu práci.
Což znamená, že nemůžeme věřit čemukoliv, co vidíme a slyšíme.
- Jdi k oknu. - Proč?
Protože je to horší.
Co to je?
Takhle jsme se sem s Clarou dostali.
- V budce? - Technicky to je telefonní budka.
Jak?
Protože je to vesmírná loď v přestrojení.
Víš, jaký je problém odlišit fantasii a realitu?
- Jaký? - Obě nedávají smysl.
- Je štědrý den! - Jo, to mi nemusíš říkat.
Jo tak proč nerozvážíš dárky?
Technicky rozvážím.
- No, ne. Protože stojíte zde. - Ach, Shono, dospěj, zlatíčko.
Jo, spočítej si to, zlato.
Jen jeden Santa? To by nešlo.
Jsou tu 526 403 012 dětí, a všechny očekávají dárky před zítřejším ránem.
Takže, to je 22 milionů dětí za hodinu!
To je nemožný! Takže očividně mám druhé sáně.
- Takže nevíme, co je skutečné a ne. - Přesně.
Jsme v nebezpečí.
Pokud mám pravdu, Claro, což obvykle mám, tak nám už nehrozí jen nebezpečí…
… tak umíráme. - Tak jak zůstaneme na živu?
Mám tě rád. Přímo k věci.
Ukaž mi jak jste se s těmi stvořeními setkali
a co se stalo těm lidem na ošetřovně.
Všiml jsem si, že všichni máte minikamery. Tak předpokládám, že máte záznam.
Je možný, že budu pracovat s někým, kdo je jen sen?
Pokud to pomůže, tak i já.
Máme záznamy na disku. Uvidím, co dokážu vytáhnout.
Ashley?
Na co je tahle základna? Proč tu všichni jste?
To by bylo na dlouho.
To co jsi řekl o Dannym…
Nepřijatelný.
Já vím. Musel jsem zaplavit tvou mysl náhodnými emocemi.
Náhodnými?
Nikdy jsi mi neřekla, že je mrtvý.
- Řekla jsi, že se vrátil. - Lhala jsem.
Lhala jsem, aby ses mohl vrátit na Gallifrey místo toho, aby ses otravoval se mnou.
Já Gallifrey nenašel.
To já lhal.
Abys zůstala s Dannym.
- Takže tedy umíráme? - Ano.
- Proč? - To je komplikované.
Kolik máme času?
- Nemám ponětí. - Dej mi něco na práci.
Ničemu nevěř.
Nepřijmi nic, co vidíš.
Ať se děje cokoliv, zpovídej všechno.
Kdyby to byla lež?
Kdyby to byla lež.
Sobi nemohou létat. Prostě nemohou.
Ne, to nemůžou. Je to vědecky nemožné.
Proto ty mé krmím magickými mrkvemi.
Jsi v pořádku?
Jo, jo, jo. Snažím se přesvědčit Vousáče.
Nevypadáš moc jako vědkyně.
To je trochu drzý, když to říká kouzelník.
Proč jsi tady? Co tě přivedlo na Severní pól?
To by bylo na dlouho.
- Prošvihla jsi zabijáckou otázku. - Pardon?
- Vousáči… - Jo?
Jak dostaneš všechny ty dárky do saní?
Jsou větší zevnitř.
Doktore?
Pardon, mám hlad.
Na co to koukám?
Záznam nahraný před týdnem. Expedice s úkolem, který se netýká hlavní mise.
Co je vaše hlavní mise.
To by bylo na dlouho.
Ledová jeskyně přímo pod touto základnou.
Takže…
koukněte, co jsme našli.
- Nejdříve nečinný… - Dokud jste na ně nekoukali moc dlouho.
- Dokud jste o nic nepřemýšleli. - Přesně.
Spí. Nejspíše tam byli po celá staletí.
A vzbudí se, když na ně myslíš?
Dokáží detekovat vlastní mentální obraz v blízké mysli.
To je teorie Bellowsové.
Je to jako, kdyby reagovali na každé data, kterých se jich týkají.
Taková byla legenda.
Když myslíte na Snícího kraba, tak si pro vás Snící krab přijde.
- Teď tu bude nechutný. - Až teď?
Dobře. A pak co?
Je to trochu jako Facehuggeři, co?
Facehuggeři?
No víte, Vetřelec.
Ten hororovej film: Vetřelec.
Natočili film jménem Vetřelec?
To je velmi urážlivý. Nedivím se, proč se tu furt dělá nějaká invaze.
Nejdřív prostě spali. Pár dní tam prostě leželi.
A pak se stali agresivními?
Pokud jste se dostal dost blízko, tak jo.
Trvalo by to Snovému krabovi trochu déle převzít kontrolu.
Záleží na tom, kolik z hostitelského mozku bylo…
Co?
… stráveno.
- Jsou stále pod tím naživu? - Záleží na tom, co považuješ za živé.
- Trpí? - Ne, ne, ne.
Snový krabové přivodí snový stav.
Udržuje vás šťastnými a v klidu v perfektně realizovaným snovém světě,
mezitím, co se rozpouštíte.
- Docela milosrdné. - Ve srovnání s čím?
Ve srovnání s tou krocaní nohou, co teď jíš.
Můžeš mi to přetočit? Chci je vidět ještě nečinné.
Claro, mohla bys mě přinést toho mrtvýho?
Možná bych ti s ním ještě mohla přinést šálek čaje.
Oh. Ano. A také facku.
- To jsem chtěla navrhnout jako další. - Chápu.
Doktore?
Co je?
Myslíme na něj.
Claro!
100 mínus 42 je 53 krát 3 je 174 mínus 32
je 142 dělenu 7 je 20 a, a, a kousek.
Mysli na něco jiného, mysli na něco jiného.
Danny Pink. Danny, Danny.
Danny Pinku miluju tě a už tě nikdy neuvidím a je mi to líto.
Omlouvám se, že jsem lhala. Je mi to líto, je mi to líto…
Kdo jsi?
Co tím myslíš, kdo jsem?
Danny?
Veselé vánoce.
Tak pojď!
Kam mám jít?
Dolů.
Proč?
No však víš, jaký je den.
Co je za den?
Velikonoce. Jsou velikonoce.
Proto jsem tak oblečený. Jsem Krážíšek.
- To fakt existuje? - Ne, protože jsou vánoce!
Teď kvůli tobě chci čokoládu.
Dobře. Tak pojď. Vstávat a pojď dolů.
Mám překvapení.
Lístky na Indický Orient Express.
Ten obraz, který jsme viděli v Paříži. A svolení mít kočku.
Jak to víš?
Protože to jsou přesně věci, které chci
a ty jsi moc chytrý aby ses někdy mýlil.
Jak jsi proměnila to, že jsi chytrá, na to, že jsem já chytrý?
Vždy tě ochraňuju tvé ego před pravdou.
- Tak to fakt děkuji. - Jsou vánoce.
Tak si pospěš!
CLARO!!
Danny?
Čí je takhle tabule?
Jaká tabule?
Jdeš?
Jo, jen mi dej minutku.
SNÍŠ!!
Claro?
Už jdu!
SNÍŠ!!
UMÍRÁŠ!
Claro!
Jo.
Ještě chvilku.
TY
TU
UMÍRÁŠ!
Umíráš!
Claro! Claro!
Claro!
Tak pojď!
Nevíš, co mám pod tím Santovským oblečkem!
Tvoje pyžamu. Seš moc velkej stydlín, abys měl míň jak dvě vrstvy.
Mohla jsi použít svou představivost.
Jo, tak nějak obecně musím.
Claro!
Claro, sníš.
Umíráš.
Slyšíš mě?
Claro?
Zkoušeli jsme probudit ostatní. Vůbec nic nefungovalo.
Dobře, zabij to.
Najdeme způsob jak to zabít a dostaneme to z ní. Jak to zabijeme?
Není způsob to zabít, aniž byste zabil svou kamarádku.
- A jako vědkyni se mi nelíbí, jak mluvíte. - Santo!
Na ošetřovně jsi řekl Spáčům, aby šli do postele a poslechli tě.
Promiň, to neznamená, že to stvoření z ní mohu sundat.
Ale můžeš tam jít, aniž by tě zranili.
Cože? Žádáš o pomoc Santu? Vždyť neexistuje!
A jak to víš?
Jak ses stala expertkou na to, co existuje a co ne?
Můžu spáchat několik milionů 'dávaček' za jednu noc,
oblečený v červeném obleku s rolničky.
Takže samozřejmě, že se můžu dostat zpátky na ošetřovnu.
Dobře. Protože je jeden způsob, jak komunikovat s Clarou.
Tvůj táta?
Vzhledem k tomu načasování, abych řekla, že jo.
Pokud mu dovolíš mluvit o golfu,
tak ti něco udělám a ne v dobrém smyslu slova.
- Nedáváme mu golfové hole? - A jsem připravená je použít!
Ahoj.
Doktore?
Není to skutečné, Claro. Víš, že není.
Je to sen a zabíjí tě.
Veselé vánoce.
Určitě si pamatuješ Dannyho.
Ale ty tak dobře ne. Udělala jsi ho trochu vyššího.
- Veselé vánoce, sporťáku. - Šťastné svátky, pane!
Dialogy jsou také dobré. Dobrá práce, vše je v detailech.
Nech toho.
Není skutečný, Claro.
Nic tady není skutečné.
Co je skutečné je, že je tu mimozemský organismus obalený kolem tvé tváře,
nechávající tě v teple a šťastnou mezitím co tě jí.
Nechce někdo koláč?
Umíráš.
Pokud je tohle sen, jak bys to mohl být?
Jak můžeme mít stejný sen?
- Byl jediný způsob jak se k tobě dostat. - Jaký?
Taky umírám.
Nezabili jsme ho teď?
Neudělali jsme to ještě horším?
Myslí si, že se může připojit ke snu a dostat ji ven.
Trochu věřte.
Probuď se. Nech mě tu, prosím.
Máš tady bolest.
Je to jako, když sníš moc zmrzliny, ale mírný. Víš, co to je?
Pokožka a kost byly odděleny, asi o centimetr a půl.
A něco prorazilo přímo do tvé měkké tkáně tvého mozku
a velmi pomalu se rozpouští. Chci, aby sis to představila takhle:
Někdo ti dal do hlavy brčko a pije tě.
Měla bys křičet agonií, ale je tu anestetikum.
Všechno tady, dokonce Danny, obzvlášť Danny, je to anestetikum.
Proč to děláš? Proč tohle říkáš?
Protože je to pravda. Jak dlouho si myslíš, že tu jsi?
- Celý den. - Ne, ne, ne, ne.
Ani ne pět minut.
Protože snový čas proudí rychleji. Protože tohle není skutečné.
Danny není skutečný.
Danny Pink zemřel při zachraňování světa.
To vážně ne.
Omlouvám se. Myslel jsem si, že je cesta jak ti ho vrátit,
ale mýlil jsem se, nemůžu změnit to, že je mrtvý.
Nezemřel jsem při zachraňování světa, Doktore.
Zemřel jsem při zachraňování Clary. Ostatní měli jen štěstí.
Jak dlouho má?
Jen pár minut, než se to stane nezvratným.
No, tak zmiz z cesty.
Jsem sen a ty to víš, co?
Tak ještě maličkost.
Je to velmi důležité. Fakt hodně důležité.
Takže takhle jsi uhádla moje dárky!
Chybíš mi.
- Pět minut. - Co?
Můžu ti chybět jen pět minut denně.
A měla bys to dělat pořádně.
Měla bys být smutná. Očekávám mojí pětiminutovku.
Ale po zbytek dne, po celý zbytek dne,
každou sekundu na to prostě zapomeň.
Jasný?
Nerozkazuj mně!
Dělej, co ti říkám.
Statečný.
Už jsem mrtvý.
- Jak se vzbudí? - Nevím.
Prostě to zkus.
Přijmi, že tohle není skutečné a zkus to.
Udělej to pro mě.
Až se vzbudím, tak tam nebudeš.
Víš, proč se lidé schází na Vánoce?
Protože, pokaždé když to udělají, může to být naposledy.
Každé vánoce, jsou ty poslední Vánoce. A tyhle jsou naše.
Tohle byl bonus. Dostali jsme je navíc.
Ale nyní je čas se probudit.
Claro? Claro, podívej se na mě, Claro! Claro!
Dýchej, dýchej, dýchej, dýchej.
Takže tyhle stvoření… když se jim nepovede krmení, tak zemřou?
To je risk kanibalů. Jídlo má také zuby.
Jsi v pořádku?
Ne.
Dobře.
Jsou tu věci, které by nás stále měli trápit.
Nezdá se, že bych měla nějakou ránu.
Ne. A ta bolest nepřešla, co?
Jako, když sníš moc zmrzliny? Právě tady? Protože jí mám.
Myslím, že je to tím mrazem. Nějaká reakce?
Ale jen na jedné straně, přesně jen na tom místě.
- Nepřijde vám to divné? - No, máme to všichni.
- Dobře, tak proč máme všichni stejnou bolest? | - Teorizuj.
Nechovej se ke mně jako k začátníkovi.
Snila jsem a pak jsem se vzbudila, to vím.
Vážně? Stalo se vám někdy, že jste se probudili ze snu
a zjistili jste, že stále sníte?
Sny ve snech. Snové stavy jeden v druhém.
To vše je možně. Obzvlášť, když tu máme stvoření,
kteří používají naše sny proti nám.
Nevím jak ostatní, ale jsem si docela jistá, že jsem vzhůru.
Což je zvláštní, když o tom popřemýšlíš.
Zvláštní?
Vlastně nemožné.
Jak bychom mohli být vzhůru?
To nechápu.
Pamatuješ si, jak jsme se poznali?
Na ošetřovně?
Běžte, rychle, rychle! No tak, šup, šup, šup!
Všechna ta stvoření skákající ze stropu…
Už jdou!
Neměli jsme šanci.
Jak jsme to přežili?
No, byli jsme zachráněni.
Jo, byli jsme zachráněni.
A kdo nás zachránil?
Ne, ne, ne. Potřebuji, abys hned udělal východní pobřeží.
No, jinak budeš doručovat na ostrovy ve dne.
Jo, poslouchej… Snaž si prosím zapamatovat,
že naše podobizny jsou na každém vánočním přání.
Jo, prostě to udělej, vyraz k polární záři.
Ano, zapnul jsem ji.
Helman-Zieglerův test. Jediný spolehlivý test na sny, který znám.
Manuál vaší základy. Počítám, že to nikdo nezná z paměti.
Já to ani nečetla.
Tyhle knihy by měli být ve skutečném světě identické.
A protože neexistují ve vaší paměti, tak ve snu nemohou být identické, že?
Claro.
Řekni mi jakékoliv dvojciferné číslo.
57.
Dobře, všichni otočte na stranu 57 a podívejte se na první slovo.
Dobře, když na vás ukážu.
Izotop.
No?
Extrémně.
Uvnitř.
Čokoláda. Proč jsem dostala čokoládu, co to má znamenat?
To nemůže být správně. Museli jsme to splíst.
No, uděláme to znovu. Claro?
- 24. - 24.
Všichni.
Tu.
Jsme.
Shono?
Mrtvý.
Takže od útoku na ošetřovně nebylo nic skutečné?
Ten útok stále pokračuje. Tohle je ono!
Od té doby sníme?
Králíkmarja!
Ovšem, že jste snili!
To jste nedávali pozor?
Rudolf. Viděli jste ten nos?
Severní pól?
No tak, s pruhy?
Tohle…
je…
= sen!
Jak to mám udělat ještě očividnější?
Protože Velikonočnímu králíčkovi nemůžu zavolat.
Vážně? Snažíš se pomoct?
Jak tu tak stojíte a klábosíte a klábosíte,
vaše životy končí.
Pokud se neprobudíte, pokud se neosvobodíte,
od těchto stvoření, tak vás zničí.
Vy jste sen, který se nás snaží zachránit?
Shono, zlatíčko, jsem Santa Claus.
Myslím, že jsi mě právě definovala.
To dává naprostý smysl.
Snový krab se snaží učinit sen, co nejvíc skutečný,
aby vás uvěznil v něm. Vytváří sny ve snech
takže si nemůžete být jistí, jestli jste vážně vzhůru.
Ale váš mozek ví, že je něco špatně.
Vaše podvědomí se brání.
Takhle se vám snaží vaše mysl říct, že to není skutečné.
Takže vám dá mě.
Sladkého Papa Chrimboa.
Dá vám směšné elfy, létající sobi.
Přesně!
Vědce, co cestuje časem a je oblečený jako kouzelník.
Klasika!
Ne, ne, ne, moment. Ne, ne, ne, ne.
Žijící v telefonní budce.
Je to vesmírná loď v přestrojení!
Vidíš, jak to vůbec nedává smysl?
Sklapni, Santo!
Dohlížel jsem na vás. Po celé vaše životy.
Staral jsem se o vás od jedněch vánoc k dalším.
Ale nejste skutečnej.
A přesto mě to nikdy nezastavilo.
Všichni sem pojďte. Do kruhu a držte se za ruce.
Ne, hele, nepotřebujeme tu nějakej adapťák.
Sklapni, Doktore!
- No tak, do kruhu, soustřeďte se. - Proč?
Jste hluboko v tomhle snu a je to sdílený mentální stav,
takže čerpá sílu s více-vědomím psychickému stavu,
který byl stvořen telepaticky… - Ne, ne, ne.
Tak tady tě musím zastavit. Santa Claus nebude dělat vědecké vysvětlení!
Tak dobře. Tak jak by řekl Doktor: "Ach, je to celé dreamy-weamy!"
Proč prostě nejdeš a neuděláš si seznam, kdo zlobil?
- Ten už mám a jsi na něm! - Nekoukej na mě tak!
Máš být vřelý, přátelský a veselý!
- Nejdřív by sis měl zamést před svým prahem. | - Nebuď tak nepřátelský!
Doktore, chovej se slušně.
To je velmi sladký, ale právě mám očividně
mimozemský život kolem mého obličeje a vysává mi mozek.
Když mluvíte, jak vím, že to není Snový krab?
Ach, dobrá otázka. Promluvila jsi jako vědkyně.
Můžu to říct jinak?
Proč by část našeho mozku, který se nás snaží udržet naživu,
by si vybral tvou tvář?
Zajímá to ještě někoho?
Jo, jo. Jo. Všichni.
Všichni. Proč vy?
Proč já?
Je to Severní pól, jsou vánoce.
Umíráte.
Komu zavoláte?
Naposledy, co?
Jedny poslední vánoce, jako kdyby na tom závisely vaše životy.
Prosím!
Věřte ve Santu!
- Nejsou moc dobrý v držení rukou a tak… - Pech.
Budu držet Clařinu ruku, ale tím to končí.
- Shono, vem ho za ruku. - Ne, jsem v pohodě, fakt.
Tohle je velmi vánoční, co?
Dobře, a co máme děl…?
Kam zmizel?
Probouzíme se. Ta část snu skončila.
Teď jsme na to sami.
Takže, co uděláme?
Ta bolest v hlavě. Učiňte to horší.
Vyražte k ní.
Takže co máme čekat, až se probudíme?
Uběhlo jen pár minut.
- Útok stále probíhá. - Bojím se.
Blahopřeji, to znamená, že nejsi idiot.
Minule to bylo jiné.
Minule to nebylo skutečné.
Hodně štěstí.
Zůstaňte v klidu.
A bůh nám žehnej, každému z nás.
Běžte!
Claro!
Doktore!
Pryč, pryč, hned! Hned!
- Všichni jste v pořádku? - Jo.
Dobře.
Čau.
Promiňte, prostě půjdu a…
Nemusíš se s nimi bavit, akorát k nim přilneš. Tohle není Facebook.
A co se Snovými kraby?
Jsou v pohodě.
- A co ti lidé, kteří jedí? - Těm už není pomoci.
Doktore, ostatní jsou stále v nebezpečí.
Jen pokud jsou hloupí.
Jsou tu ledoví medvědi s tím mám taky něco udělat?
Víme, že Snový krabové jsou stále na Zemi.
Je tu spoustu nebezpečných věcí na tvé maličké planetě, Claro,
většinou to, co jíš.
Jsem Doktor, ne tvoje máma.
Doktore?
Pokud byl Sante jen ve snu…
proč byl na mé střeše?
Čtyři!
Čtyři pacienti.
Čtyři manuály.
Rychle!
Víš, co nenávidím na očividných věcech?
Co?
Že mi unikají!
Pohov, žádné salutování.
Jste stejní lidé jako předtím?
- Ovšem, že jsou! - Pardon, vymazal jsem vás.
To není moc hezkej přístup, co?
Čtyři manuály, ano?
- Ano, proč? - Pro každého jeden.
Pro každého jeden. V čem má být problém?
Problém je, že nezpozorujete ten problém.
Například, ty, upovídaná.
- Vlastně mám jméno. - To je jedno, nepřebuju ho.
Když jsme tě poprvé potkali na ošetřovně, co jsi tam dělala.
To by bylo na dlouho.
Upnutá šéfko. Jaká je hlavní mise této základny?
To by bylo na dlouho.
Přitažlivá, co tě přivedlo v tvém věku na Severní pól?
To by bylo… na dlouho.
Dobře, proč odpovídají stejně?
- Je to trochu strašidelný. | - Myslíš, že tohle bylo strašidelný? A co tohle:
Byli jsme v TARDIS. Proč jsme sem přišli?
To by bylo na dlouho.
Doktore?
Sny jsou zvláštní.
Jsou nesouvislé,
jsou praštěný, mají plno… mezer.
Ale nevšimneš si toho, protože sen se chrání.
Zastaví tě, aby ses ptala na správné otázky.
Například, proč máte čtyři manuály, každý jeden,
když máte osmičlennou posádku?
Anebo jste zapomněli na vaše přátele na ošetřovně?
Vždyť jsme se vzbudili!
Sny ve snech, varoval jsem vás.
Tohle není sen, vím, že není.
Nikdo neví, že nesní.
Ani jeden z nás. Nikdy.
Ani na jediný moment v našich životech.
Claro?
Vyber stránku. A ať je pořádná.
12.
Velmi.
Mrtvý.
- A kdo první to přizná? - Přizná co?
Že ta bolest nepřestala.
Vlastně si myslím, že se to horší.
Ano, na vašich mozcích si pochutnává mimozemský organismus.
- Ovšem, že je to horší. - Doktore?
Co to dělají?
Fakticky vstávají.
Cítí, že tohle už je konec.
- Jak? - Nerozumím tomu.
Podívejte se na ně. No tak.
Podívejte se na ně. Podívejte se pořádně. Podívejte, kdo jsou.
To jste vy.
Ty spáči jste vy!
Jak by mohli být námi?
Protože sníme, všichni.
Základna není skutečná. Nikdo tady nestojíme.
Nejspíš spím v mé TARDIS. Claro, ty musíš být v posteli.
Bůh ví, kde jste vy ostatní. Nespíš rozmístěni po celém světě.
Ale kdekoliv jste, Snový krabové nás mají,
a všichni jsme spojeni do stejné noční můry.
- Co to dělají? - To je znovu vaše podvědomí.
Spáči reprezentují část vaší mysli, která se už vzdala tomu útoku.
To jsou snové obrazy toho, co vás chce zabít.
To jsem já!
To jsem vážně já!
Ne, je to metaforický subjekt znázorňující psychický útok v sdíleném snu.
Prosím, pokračujte.
- Ale jsem to já! - Nechoď moc blízko.
- Proč? - Protože tohle je noční můra.
Pozor, jdou skrz!
Pryč! Rychle pryč!
Běžte, běžte, běžte, běžte!
Běžte, všichni, rychle!
Běžte!
- Zmrzneme tu! - Ale je to jen sen.
Ten sen právě zabil vašeho přítele, začněte to brát vážně.
Kde je Albert? Kde je profesor?
Nejspíše se v reálném světě probudil mrtvý.
Pokud se teď neprobudíme, tak uděláme to samé.
Ale jak?
Nevím.
Do TARDIS! Rychle! Rychle!
Doktore, to není skutečná TARDIS.
No, tak musíme doufat, že sním velice dobře.
- To jsme my! - Ovšem, že jo. Také sníme.
Pane bože!
Jak je to možné?
- Jak jich může být tolik? - Logika noční můry.
Tak nám řekni, jak se máme vzbudit.
Protože furt mluvíš, jak bys byl tak chytrej a furt a furt.
- Tak nám řekni, co máme dělat! - Musíme toto místo opustit.
- Opustit? Jak? - Použij představivost.
Pardon?
Odneste se domů!
Ale jak?
No tak, jsou vánoce na severním pólu. Komu zavoláte?
Do sání!
Naštěstí znám všechny vaše adresy. Hyjé!
Tak co se stane teď?
Hyjé!
Takhle se probouzíme, ano?
- Možná. Doufám. Budíme se nebo… - Nebo?
Prostě se soustřeď na tohle.
Věříš v Santa Clause?
Vždycky jsem v něj věřila.
Ale pro mě vypadá trochu jinak.
Podívej!
Nechceš si vzít otěže, Doktore?
Jsi jen sen, který znázorňuje buď mou zotavující nebo umírající mysl.
Ano, ale chceš?
Jo, dobře!
Pardon, pardon, pardon.
Opatrně. Tudy. Ne, ne, ne.
Trochu nahoru. Nezastavuj. Jde to.
Koukni na mě, koukni… koukni na mě!
Koukni na mě!
Řídím sáně!
Yippee yah-yay!
- Možná bys mohl… - Jo, jo.
Pracuju v obchodě.
- Pardon? - Myslela jsem si, že jsem vědkyně.
- To je blbost. - Konečně něco dává smysl.
Seš hrozná!
- Parfém. - Co?
Jsem účetní pro parfémy.
Znamená to, že se probouzíme?
Nejspíš.
S trochou štěstí, se všichni probudíme v našem správném čase a místě.
- Správném čase? - Mohli bychom být z jiných časových zón.
Cestování v čase je ve snech vždy možné.
Možná se vůbec nemusíme znát? Ani jeden z nás?
Ne, nejspíš ne.
Víte, co bychom měli udělat?
Měli bychom si vyměnit čísla.
Měli bychom mít sraz.
Bellowsová!
Babičko, večeře je připravená.
Ano, promiň, musela jsem přivřít oči.
No jsem si docela jistá, že si vzpomenu na své číslo, takže…
zapamujte si ho, pak mě napište a můžeme jít spolu na kari…
Je malá šance, že si z toho budete něco pamatovat.
To neříkej. Budeme si to pamatovat, že jo, Ashley?
Ashley?
Jsem další? Teď to budu já?
Shono, jdeš domů. Přežíváš.
Nechcete se někdy sejít?
- Můžeme se jen sejít. - Rozhodně.
Santo, můžu tu zůstat ještě trochu déle?
Nechutný!
DVD (Vetřelec), DVD (To z jiného světa), dorazí táta, DVD (Zázrak v New Yorku), Marathon GoT, Odpustit Davovi
Odpustit Davovi
Je docela škoda, že se musíme probudit.
To není to, co se dělá každý den, co?
Ne, ne. Jen jednou za rok.
Když zůstane…
… tak umřeme, Claro.
Ty seš vždycky negativista, Doktore.
Claro!
Taky by ses měla probouzet, Claro.
- Jen trochu déle. - Proč?
Každé vánoce, jsou ty poslední.
Hyjé!
Ach, Claro. Mohl jsem tušit, že ty si přispíš.
Dobře. Vysledoval jsem psychický signál až sem.
Jsem si docela jistý, že vím, jak to udělat.
Jedna z výhod, být skutečně vzhůru.
Takže, prostě klidně lež.
Jen musím dát dávku do nervových center.
Dobře.
Jdeme na to.
Snoví krabové se nejdříve museli dostat ke mně a pak tě nalézt v mé paměti.
Ostatní jsou prostě náhodní kolemjdoucí.
Tak…
Rád tě konečně zase vidím. Jak dlouho to bylo?
Claro?
No, víš…
asi tak 62 let.
Doktore…
Moc jsi mi chyběl…
ty starej hlupáku.
Taky jsi mi… chyběla.
To jsou Vánoční čepky, viděl jsem, že je lidé používají.
Nasadíš si je a úplně všechno se zdá být vtipný.
- Na tebe to asi fungovat nebude. - Asi ne. Chceš to zkusit?
Tak dobrá.
Vidíš vůbec nějaký rozdíl?
Claro Oswaldová, nikdy jsi mi nepřipadala nijak odlišná.
- Tak jaké to bylo? - Co?
62 let, které jsem promeškal.
Myslíš, jaký byl můj život?
- Je tu pan Clara? - Ne.
- Ale bylo tu spousta žádání. - Všichni tě odmítli?
Já odmítla je!
Cestovala jsem.
Učila jsem v každé zemi v Evropě.
Naučila jsem se létat s letadlem.
- Lituješ něčeho? - Spoustu věcí.
Jen bych si přála, aby byl čas, abych mohla litovat nové věci.
Ano, to je vždycky to nejlepší. Vánoční petarda? Měli bychom to udělat.
Nikdo se nevyrovnal Dannymu, co?
Byl tu ještě jeden muž.
Ale to by nikdy nefungovalo.
Proč ne?
Byl nemožný.
Měli bychom to dělat každé vánoce.
Protože každé vánoce, jsou poslední.
Omlouvám se…
Byl jsem hloupý. Měl jsem se vrátit dřív.
Kéž bych se vrátil dřív.
Vážně, Doktore?
Jak moc si to přeješ?
- Pořád…? - Vstávat a cvičit!
Claro!
Doktore.
- Jsem mladá? - Nemám ponětí.
Je to dobré?
Ano, je.
TARDIS je venku.
Takže?
Takže, celý čas a prostor…
tam jen čeká.
Velká modrá budka.
Prosím…
… ani se nehádej.
Veselé vánoce, Doktore.
Veselé vánoce, Claro Oswaldová.
Koukni na sebe, jsi tak šťastný. To je vzácný.
Víš, co je vzácnější? Druhé šance.
Nikdy nedostávám druhou šanci, tak co se stalo tentokrát?
Ani nevím, komu poděkovat.
DOKTOR A CLARA SE VRÁTÍ PŘÍŠTÍ ROK v KOUZELNÍKOVĚ UČNI
Překlad: Blackthunder