PROSTOR přeložil Hurley (odborná spolupráce Alisch)
- Čau. - Čau.
- Hele, můžeme si promluvit? - Rory!
- Chci se tě jen na něco zeptat. - V pořádku?
- Jasan. Pohodička. - Co tam děláš?
- Pomáhám Doktorovi. Mručí to. Má to mručet? - Jo, normálka. Všechno podle plánu.
Představ si banán, nebo něco podobně zakřivenýho. Tohle ale vlastně není zakřivený. Zapomeň na banán!
- On ti pomáhá pilotovat TARDIS? - Propoj sedmičku a jedenácku, jak jsem ti to ukázal.
- Jaktože mně to nikdy nedovolíš? - Co se toho týče, jednou jsem ji nechal řídit...
- Jo, na konec cesty. - ... kde, podle Amy, nečekaně stál dům.
- Jen žárlíš, protože jsem autoškolu udělala napoprvé. - Švindlovalas. Mělas sukni.
- Neměla jsem sukni. - I to by fungovalo.
- Vlastně jsem měla sukni, ale byla to jen nějaká stará sukně. - Viděl jsi Amy někdy řídit, Doktore?
- Ne. - To ani její instruktor.
Vlastně to byla tahle sukně.
- Co to bylo? - Rory, neupadlo ti náhodou termální propojení?
- Možná. - Jak se ti to povedlo? Varoval jsem tě, ať ti to neupadne!
- Byla to moje vina. - Samozřejmě že nebyla.
- Vlastně trochu byla. - Jak to mohla být její chyba?
Protože to byla moje sukně, můj manžel a tvoje průhledná podlaha.
- Rory! - Pardón.
Proběhlo nouzové zhmotnění, takže jsme přistáli. Mělo by to být v pořádku.
- Doktore, co se to stalo? - TARDIS vybrala nejbezpečnější místo na přistání. Uvnitř sebe sama.
- A mělo se to stát? - Zkus hádat.
- Ne. - Správně.
- Co to děláš? - Nemám nejmenší ponětí.
Fajn, to je trochu divný.
Vlastně je to docela hrubý.
Jsem rád, že se bavíte. Ztvrdli jsme tu na věčnost, tak se alespoň nebudete nudit.
TARDIS se zhmotnila sama v sobě. Jsme nejen v časové, ale i prostorové smyčce. Nikdo už se odtud nikdy nedostane.
Tak, děcka. Teď to bude trošičku složitější.
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
ČAS - Kdo jsi sakra ty?
- Jsem ty. Z tvé budoucnosti. - Řekni mi, co se přesně stalo.
Vnější část TARDIS se posunula v čase. Když vstoupíte do budky, zároveň vstoupíte do řidící místnosti v minulosti.
- To nechápu. - Ani já ne.
- Vždyť jsi to právě řekla! - Jen opakuju, co si pamatuju z doby, kdy jsem byla na tvém místě.
- A tohle. A tohle taky.... - Pořád tomu nerozumím.
- Ani nebudeš. - Kdy ji mám poslat dovnitř, abychom udrželi kontinualitu?
Hned po tom, co dá Rorymu facku.
- Proč musím dostat facku? - Musíme dodržet stanovenou posloupnost událostí. Jedna chybička a všechno se zhroutí.
Skejsli bychom tu se dvěma Pondovkama a co pak?!
Tak fajn. Ty, hybaj do TARDIS!
- A pak ze mě bude ona? - Ano. Tak už jdi.
- Vážně vypadám takhle? - Jo, vážně.
- Sobě bych řidičák klidně dala. - To věřím.
Tak takhle to všechno skončí. Pond flirtuje sama se sebou. Konečně pravá láska... Promiň, Rory.
- Vůbec žádný problém. - Už běž, Amy!
- Nahoď mi první hlášku. - "Tak, děcka. Teď to bude trošičku složitější."
- Jasně. - Tak, už jsme v pohodě?
Ne, pořád jsme v pasti.
- Co tu děláte? - Řekl jsi nám, ať jdeme do budky, teda řekneš.
Tak jsme tady... Nebo vlastně tam.
- To si mám všechno pamatovat? - Ono to nějak půjde.
Čauky...
Tak, vy dva. Do budky!
- Vy dva, ani hnout. - Co to děláš?
Nastavím implozi, která dá všechno do pořádku. Když ale nenajdu správnou páku, všichni tu umřeme.
- Ty nevíš, kterou páku? - Ne.
Ale co nevidět na to přijdu.
- Švihlou páku! - Švihlou páku, díky!
Jsme v normálu, TARDIS už není sama v sobě a už nehrozí, že by časové pole způsobilo trhlinu v realitě. Ale pro sichr...
.. Pond, obleč si kalhoty!
DOCTOR WHO se vrátí s Nemožným astronautem na Velikonoce 2011