Život s Doktorem vypadal takhle...
A skutečný život zase takhle...
ČERVENEC Tady Lanův optik. Vaše brýle jsou připravené k vyzvednutí.
Mlíko. Dva měsíce prošlý. Jogurt, fuj!
Došly nám tablety na praní.
Vedeme dva životy.
Skutečnej a doktorskej.
Jen ten skutečnej se docela rychle okouká.
Co budeme dělat?
Vybereme si?
- Ale dneska ne. - Ne.
Kdykoliv jsme s Doktorem odletěli, stali jsme se součástí jeho života.
On se ale nikdy nestal součástí toho našeho. Až na jeden případ.
Na rok pomalé invaze.
Tehdy, když s námi Doktor zůstal.
SÍLA NA TŘETÍ
Tati, je půl sedmé ráno.
Co se tam tak válíte?
Copak jste je neviděli?
- Co to je? - To nikdo neví.
- Ale jsou všude. - Kde se tu vzaly?
Moment...
Doktore!
Invaze maličkých kostek. To tu ještě nebylo.
- Světoví vůdci vyzývají ke klidu... - Výskyt milionů malých kostek...
Lidé si odnášejí kostky z ulic domů i na pracoviště.
- Co jsou zač? - Kde se tu vzaly?
- A proč jsou tu? - Žádné vesmírné smetí. Na to mají moc dokonalý tvar.
Mají mimozemský původ?
To už vám já nepovím.
Všechny naprosto identické.
A to i na molekulární úrovni.
Žádná závada, nákaza ani diverzita.
Co když jsou to bomby? Miliardy malých bomb?
Nebo transportní kapsle pro malé roboty?
Zabijácké počítače, vetřelčí vajíčka.
Zprávy, které je třeba rozšifrovat. Nebo jsou součástí většího celku...
- Puzzle, které je třeba složit. - Velmi vyčerpávající Briane.
Tyhle hlídej a zakřič, kdyby něco.
Je tohle mimozemská invaze? Protože to tak vypadá.
Ve všech kostkách nemůže být život, ne?
Nevím. A to se mi vůbec nelíbí.
Z kuchyně si udělám laborku.
Pár si jich uvaříme, schválně, co to udělá.
Já musím do práce.
- Ty máš práci? - Samozřejmě, že...
- Co myslíš, že bez tebe děláme? - Cicmáte se?
Píšu do časopisů o cestování a Rory je kurýruje.
- Za hodinu mi začíná směna, kde mám oblečení? - Kde sis ho nechal.
Blížíme se k místu určení.
Cíl nepotvrzen.
- Možný nepřátelský kontakt. - Blížíme se.
Oblast bude zajištěna do minuty. Hrubá síla povolena.
Ach, ti Ponďáci. Se svým domem, prací a každodenním životem.
Novinářka a sestřička.
- Daleko z Leadworthu. - Bude to tak 10 let.
Ne pro tebe ani pro Zemi, ale pro nás.
Starší o deset let s tebou.
- Sem a tam. - A koukněte se na sebe.
Dospěláci.
Čisto!
- Past 1, kuchyně zajištěna. - Past 3, zahrada zajištěna.
Můj dům se hemží vojáky a já jsem tu jen ve spoďárech.
To jsem chtěla říct celý život, a pak mi to takhle unikne.
Tolik síly a pořád neumějí zaklepat.
Omlouvám se za to divadlo. Zachytili jsme tu nárůst atronové energie.
Už jen kvůli dnešku jsme to museli zkontrolovat.
A pejsci se vždycky rádi proběhnou. Zdravím!
Kate Stewart, ředitelka vědeckého oddělení UNIT.
A s tímhle stylem oblékání...
Vy budete Doktor.
- Doufala jsem v to. - A od kdy pak věda řídí armádu, Kate?
Co jsem tu já. UNIT se přizpůsobuje. Nemělo moc na výběr.
Byla to ale docela fuška.
Co o těch kostkách víme?
Zoufale málo. Sbíráme je ze všech koutů světa k testování.
Odolají teplotám plus i mínus 200 stupňů,
i tlaku vody v hloubce pěti mil.
Jednu jsme shodili ze tří kilometrů a nechali přejet tankem. Nic.
Působivé. A to se mi nelíbí. Musí mít přece nějakou Achillovu patu.
Nevíme jak se sem dostaly, z čeho jsou ani proč tu jsou.
A po celém světě si je lidé berou domů.
Jako iPady padající z nebe.
Nosí je do práce, fotí je, natáčejí, vkládají je na Flicker a YouTube.
Během tří hodin se o kostkách psalo na
- tisíci různých účtech na Twitteru. - Twitter!
Navrhla jsem vnímat to jako nepřátelský akt. Všechny je shromáždit a izolovat.
To by ale vyžadovalo obrovskou mezinárodní dohodu o spolupráci.
Potřebujeme důkaz.
Objevily se tu znenadání a všem na očích.
Co nám to říká?
Chtějí, abychom si jich všímali.
Chtějí, abychom je pozorovali.
A přesně to budeme dělat. Dnem i nocí je budeme sledovat.
Všechno o nich zaznamenáme.
Budeme kostkotým!
Čtyři dny.
A nic!
Jediná kostka na Zemi nehla ani brvou.
- Čtyři dny, a já tu pořád zevlím! - To tys je chtěl pozorovat.
Protože jsem čekal, že začnou něco dělat!
- Říkal jsi, že musíme být trpěliví. - Vy, ne já! Já trpělivost nesnáším!
Trpělivost je pro měkoty!
Takhle nemůžu dál žít, musím se zaměstnat.
Tak se zaměstnej, my je pohlídáme!
98, 99, 100. Amy!
4 999 999, ... pět milionů!
To je lepší. Není nad to si zkrátit dlouhou chvíli.
- Jak dlouho jsem byl pryč? - Asi hodinu.
Tak to ne.
Kam to jdeš?
- Briane! Ty tu pořád jsi? - Říkal jsi, abych hlídal kostky.
- Před čtyřmi dny. - Jak ten čas v zadumanosti letí.
- Nemůžeš odejít. - Ale můžu.
Musím se dát do rychtyku. Klidně se přidejte.
Nemůžou si jen tak odletět.
- Od kdy, prosím vás? - Musím do práce. - Ano, tvá práce.
Vesmír klidně počká, až budeš mít po práci.
Pro mě je důležitá.
Nejsi přece středem všeho.
To jsem nikdy netvrdil.
Brzo se vrátím. Hlídejte kostky.
Brnkňete, TARDIS bude hlídat všechny zprávy ze Země.
Konec týdne otázek kolem kostek, ale žádné odpovědi.
Mohla by to být největší marketingová kampaň v historii?
A pokud ano, přihlásí se k ní vůbec kdy někdo a vysvětlí, o co vlastně jde?
ŘÍJEN
Mám z vás velkou radost! Taky už bylo načase!
Amy, co se týče družiček...
Za poslední dva roky už jsi pár věcí prošvihla.
Cokoliv potřebuješ, budu tu.
Všichni tě tu zbožňujou. Doktoři, sestřičky... Jsi tu náš zachránce.
- Tak díky. - Ale občas tě tu měsíce nevidíme.
- Chci tě tu na plnej úvazek. - Vážně?
Hrome...
Souhlasil jsem.
- Upsal jsem se k tomu. - A já zase, že budu družička.
Jako kdybych věděla, že to stihnu.
Doktor je bůh ví kde, kostky nedělají vůbec nic...
To nám začíná skutečnej život?
- Mně se líbí. - Mně taky.
Brianův deník, den 67.
Vážně tomu říkáš Brianův deník?
Brianův deník,
den 67.
Kostka byla celou noc v klidu.
Opět.
Kostka byla v klidu i celý den.
Jako obvykle, žádný pohyb.
Žádná změna v měřeních.
Konec záznamu.
To na ni pořád zíráš?
Když spím, natáčím ji. Po probuzení si nahrávku zrychleně přehraju.
Výsledky pak přepošlu do UNIT. Píle je mé druhé jméno.
Nemůžu se dočkat dne 68.
Neposmívej se mému deníku. Dělám, co po mě Doktor chtěl.
PROSINEC
Pan Ryan, prosím?
Zase?!
Už mi nic není.
- Co máte za problém? - Jen čekám na předpis.
Nic mi není!
Můžete svému kolegovi vysvětlit...
Přestaňte!
ČERVEN
Doktore, to jsem já.
OSN označilo kostky jako prozatímně bezpečné, ať už to znamená cokoliv.
Ani umělci Banksy s Hirstem s nimi prý nemají nic společného.
A kostky tu pořád jsou. Už kolik? 9 měsíců?
Lidi už je berou za samozřejmost, třeba se to nikdy nedořeší.
Byla jsem na Lauřiné svatbě. A dnes máme s Rorym výročí svatby.
- Napadlo nás, že by ses mohl zastavit. Volala jsem ti. - Já vím!
Šťastné výročí!
Pojď za mnou. I s manželem.
26. června 1890.
Teprve nedávno otevřený hotel Savoy.
Večeře, postel a snídaně pro dva.
Zpátky budete dřív, než si všimnou, že jste odešli. Jako po másle.
To jsem nečekal. Zygonská loď pod Savoy.
Infiltrovaná půlka personálu.
Ale teď už je to v cajku, ne?
Páni, otevřete dveře!
- Nechtěli jsme domů? - Svatbě nelze odolat. - Pod postel!
- Nebyla to moje vina. - To teda byla.
Něco drmolili a já jen řekla "ano".
Vzala sis Jindřicha VIII. na naše výročí!
Pardon.
ZASE ČERVEN
Jak dlouho byli pryč?
Vůbec nevím, o čem to mluvíš, Briane.
Mají na sobě úplně jiné oblečení.
Sedm týdnů.
Docela jsme se nechali unést.
Co se stalo s ostatními, co s tebou cestovali?
Někteří mě opustili.
Někteří zůstali pozadu.
A někteří...
Není jich moc, ale
někteří zemřeli.
Ale oni ne, Briane.
Oni nikdy.
Můžu
tu s tebou zůstat?
A s Rorym.
Na čas. Pohlídám kostky.
Jak dlouho jen bude třeba.
- Nezešílel bys z toho? - Ne.
Budu se teď víc snažit.
Chybíš mi.
ČERVENEC - Brianův deník, den 361.
20:50.
Žádný pohyb.
A už se mi klíží oči.
Měl jsi za 24 hodin prodat co nejvíc kostek to šlo.
A co jsi mi donesl? Nic.
Craigu, máš padáka.
Kdybych měl restauraci, podával bych jenom tohle.
Jasně, ty a restauraci.
Pár jsem jich měl. Kdo podle vás vymyslel yorkshirský pudink?
- Že ne? - Slaný pudink.
Nezní ti to povědomě?
Zopakuj to!
Dobrá práce.
Civilizace zachráněna, stoly vyleštěny.
Co víc si žena může přát? Vážně.
- Kde je Doktor? - Zase hraje Wii. Jdu se vykoupat.
Jo!
Doktor ve druhém setu!
Kdyby mě teď viděl Fred Perry. Asi by chtěl zpátky ty kraťasy.
Třetí set rozhodne, tak jedem!
S dovolením, snažím se...
Ať jsi co jsi,
tahle planeta a lidé na ní jsou mi velmi drazí.
A budu je bránit až do posledního dechu.
Nic víc neumíš? Jen se vznášet? Měl jsem kovovýho psa, co tohle doved.
To je chytrý! Co to umí?
- Ty ses teda probrala! - Doktore!
Jedna kostka se otevřela.
Kostka mě bodla a změřila mi puls.
Fakt? Moje střílí z kanónu a surfuje po netu.
Tomu neuvěříte, moje kostka se pohnula!
- Zarachotila. - Haló?
Rory, potřebujeme tu píchnout.
Na lidi teď prý útočí kostky. Čeká nás dlouhá noc.
Už jedu.
- Potřebují mě v práci. - Pomůžu ti.
S tátou na noční šichtu, super! Zvládneš to tady?
Drž se dál od kostek.
Co se tak křeníš?
Jsme zvání do londýnského Toweru.
Každá kostka na planetě se aktivovala současně.
Vzrůšo! Poslala jste mi zprávu na psychopapír. Skoro mě to oslnilo.
Základna pod Towerem. Snad nás nechcete zabít.
Mám tu lidi vycvičené na sekání hlav. Spolu i s havrany smrti.
Líbí se mi.
50 jich sledujeme a stále přibývají nové.
Ale nevím, k čemu nám to je. Každá kostka se chová jinak.
Skoro žádný vzorec.
Některé reagují, když se k nim přiblížíte, jiné chování střídají.
- Co tahle? - Otevřete.
Pořád dokola.
- Tahle je poslední. - Božínku.
Narušení systémů Pentagonu, v Číně, po celé Africe, na Blízkém východě.
Celé státy po nás chtějí vysvětlení a my nevíme, co s tím. Jsem ztracená.
- My všichni. - Nepropadejte beznaději.
Váš táta to vždycky ustál.
Kate Stewart, ve vedení UNIT, snažící se ho změnit.
Jak jinak. Proč jste vynechala jméno Lethbridge?
Nechtěla jsem výhody.
I když mi radil, až do konce.
Vždycky mi říkal, že "věda vede".
Tvrdil, že se to naučil od dobrého přítele.
Nezklameme ho. Ani tuhle planetu.
Přestaly!
Všechny kostky na světě. Přestaly.
Vyváděly 47 minut a pak prostě umřely?
- Neumřely. Spíš hybernují. - Proč přestaly? - Nevím.
Nevím. Potřebuju myslet. Potřebuju čerstvý vzduch.
To je taky nápad, podzemní základna!
Hrozná ventilace!
Měl jsem je nechat posbírat a spálit, jakmile se objevily.
Jak? Nikdo by neposlouchal.
Nechcete skončit, že ne?
- Ty a Rory. - Ještě jsme se nerozhodli.
- Ale zvažujete to. - Možná.
Nevím.
Nevíme.
Naše životy se tak změnily. Ale dříve se občas stalo,
že jsem bez tebe nemohla být.
Kdy mě stereotyp přiváděl k šílenství.
Ale co jsi nás vrátil sem a dal nám ten dům, vybudovali jsme si život.
Nevím, jestli můžu mít obojí.
- Proč? - Protože jdou proti sobě.
Protože jdou proti mně. A protože se z cestování stává útěk.
- Tím to přece není. - Po čtyřech dnech tady šílíš.
Nikam neutíkám. Ale tohle je kout jedné země, na jednom kontinentu,
na jedné planetě a to je kout galaxie.
A to je kout vesmíru, který se věčně rozpíná a smršťuje, tvoří a ničí.
Nikdy nezůstává stejný ani na milisekundu.
A je v něm toho tolik k vidění, Amy.
Protože je tak rychlý.
Neutíkám od věcí. Utíkám k nim.
Než navždy vyhoří a zmizí.
A to je v pořádku.
Naše životy nebudou stejné.
Nemohou být.
Možná jednou, brzo...
..se zastavíš.
- Už to chvíli vím. - Proč se pro nás tedy vracíš?
Protože jsi byla první.
První, kterou tahle tvář viděla.
A vstoupila jsi do mých srdcí,
Amélie Pond.
Vždy v něm budeš.
Běžím k tobě.
A Rorymu.
Než mi zmizíte.
Nebuď na mě hodný. Nechci, abys na mě byl hodný.
Ale chceš, Pondovko, a ty vždy dostaneš, co chceš.
- Dostaly, co chtěly. - Co? Kdo? - Kostky, proto přestaly.
Kate!
Než přestaly, vše naskenovaly. Od funkce těla až po chování armády.
Provedly vyhodnocení Země a lidstva.
To byla jejich aktivita.
Problém s elektřinou?
Těžko. Máme zálohy.
Doktore? Podívej.
- Proč je na všech sedm? - Sedm...
Co je důležitého na sedmičce?
Sedm divů světa, sedm pramenů řeky Oty,
sedm stran kostky.
- Kostka má šest stran. - Sedm i s tou vnitřní.
To bude odpočet. Ale nebude v minutách.
Kate, musíme lidstvo dostat od kostek.
Kdo ví, co provedou až bude nula. Rozšiř tu zprávu všemi médii.
- Musí vědět, že jsou nebezpečné. - Dobře, ale proč začaly teď?
- Jsou to měsíce, co kostky přišly. Proč čekaly? - Protože jsou chytré.
Dovolily lidem je posbírat, vzít je domů a žít s nimi.
Lidé, ti velcí sběratelé. A pak, bum!
Prozkoumaly každý centimetr Země.
- Zjistily jak nejlépe zaútočit. - A informace zúročí.
Všechny kostky byly aktivovány.
Musí tu být nějaký signál s obrovskou energií. A taky musel zanechat stopy.
Musíme promyslet všechny proměnné,
všechny možnosti. Běžte!
Toto je národní bezpečnostní poplach.
Vláda doporučuje zbavit se všech kostek. Pokud máte doma kostky, zbavte se jich.
Odneste je co nejdál a vraťte se než uhodí nulu.
Tati, mohl bys mi skočit pro lepicí pásky?
- Jsou ve skříni za rohem. - Ano, šéfe.
Promiňte. S dovolením?
Hledám Skříň se zásobami.
Řekl jsem, že hledám skříň se zásobami.
- Viděla jste mého otce? - Ne, bohužel.
Tati!
Doktore, prosím. Tohle nemusíš dělat.
Má pravdu, nemusíte být uvnitř.
- Můžeme to udělat z dálky. - To není můj styl.
Uvidíme se pak.
Geronimo.
Co se děje?
No? Co je uvnitř?
Nic tu není.
Tak, to je dobře.
Nejsou to bomby ani mimozemšťané.
Proč uvnitř nic není? To nedává smysl.
Brejle, je to po celém světě stejné?
Jsou prázdné, takže jsme v pořádku, že?
Ne, jsme všechno jen ne v bezpečí. Všechno je promyšlené.
Proč upoutávají pozornost na prázdné kostky?
- Doktore, podívej. - Záběry z kamer z celého světa.
Ukazují to samé.
Lidé umírají.
- Nemohou umírat. - Jak se to děje?
Chci vědět, jak to lidem ubližuje.
Kostky přivedly lidi blíže k sobě. Otevřely...
Doktore, co se děje?
Já nevím.
Nemocnice registrují velký počet případů selhání srdce.
To je ono! Jen jedno srdce.
To druhé nefunguje!
- Jedeme do nemocnice. - Ne!
- Jen krátký oběh, otočit! - Řekni mi jak, ukaž...
Deset vteřin po otevření kostek, ukaž mi vzorce v elektrickém napětí.
Vidíte?
- Ne! - Ano, vypadl proud, ony ho vysály a...
Jsou to signální body! Lidi se nahnou a bum.
Elektrický výboj zasáhl nejbližší srdce.
Srdce. Orgán poháněný troškou elektřiny.
V uzavřeném oběhu. Jak zničit člověka? Jít po srdci.
Ježíšku na křížku!
Doktore, ten sken, co jste žádal našel zdroj signálu.
Podívejte na ně na všechny! Pulzují jak diví.
Je jich po světě sedm.
Sedm stanic, sedm minut. Proč je to důležité?
Jak to vy lidi děláte? Jedno srdce je ubohost.
Červí díra.
Spojuje dvě dimenze.
Sedm jich je zakotveno k Zemi. Která je nejblíže? Brejle, přiblížit!
To je Roryho nemocnice!
Tati, tati!
Jděte od něj!
Kolik bylo úmrtí?
Nevíme. Mohla by to být třetina lidstva.
Kate, musím najít tu červí díru, ale pořád ještě mohou útočit.
Řekněte to světu. Řekněte jim, jak na ně.
- Svět potřebuje tvé vedení. - Vynasnažím se. - Vím, hodně štěstí.
Kate...
Jak dlouho vydržíš s jedním srdcem?
Ne dlouho, musím najít bránu do červí díry.
Ahoj!
Vydáváte dost divné signály.
Proboha!
Droid, který všechno pozoruje.
Když ji vypnu.
můžu...
To je v pořádku!
Nemůžu, Amy! Potřebuju obě srdce!
Dobrý!
Zoufalé činy.
Co?! Ne! To na Pána času nefunguje!
Vítej zpět, levačko!
Dvě srdce!
Zpátky ve hře!
Už to nikdy nedělej.
Brána do červí díry ve výtahu!
Signály se shromažďují zde. Vypadá to trochu nacpaně.
Vstoupíme do lupy?
- Kde jsme? - Na orbitě.
O dimenzi doleva, Rory!
Soborijká čichací sůl. Zakázaná v sedmi galaxiích.
Tomu říkáte přivítání?!
- Dostaňte je odtud! - Co budeš dělat? - Netuším.
Dostaňte ho k bráně!
Je jich tolik.
Plazí se po planetě, do každého kouta.
To není možné.
Myslel jsem, že Shakri je jen mýtus.
Mýtus, který měl děti z Gallifrey držet doma.
Shakri existuje vždy,
a nikdy.
Cestujeme spolu a sami.
Sedmička.
Shakri připojená k Zemi skrz sedm bran po sedm minut.
Ale proč?
Sloužíme Zúčtování.
Proč ty kostky?
Proč Země?
Ne Země.
Lidstvo.
Shakri zastaví lidský mor, než se rozšíří.
Vymažete lidstvo, než obsadí vesmír.
Mysleli jsme, že kostky jsou invaze.
Začátek války.
Pouze lidská infekce musí být zničena.
- Komu říkáš infekce?! - Neřekl jsem vám, aby jste šli?
- Že se pořád namáháš. - Co je to Zúčtování?
Něco jako soudný den.
- Nebo odplata. - To nevíš?
Nikdy jsem to nechtěl zjistit.
Před koncem přijde Zúčtování.
Shakri slouží Zúčtování!
Vesmírní vymítači hmyzu, tak se o tom vyprávělo, že?
To je fakt divná pohádka.
Tobě se to mluví, s vlkem v babiččině košili.
Takže.
Teď umisťujete na Zemi jed na slimáky.
Jsou hezké, takže je lidi seberou. Doufají, že je v nich něco hezkého.
Protože jsou takoví.
Ne hmyz, ani mor. Jsou plni naděje.
Navždy zkoumající, dělající chyby. Jako každá forma života.
Ale učí se.
A chtějí něco lepšího, a dosahují toho.
Vy chcete zúčtování.
Porovnejte jejich chyby s jejich úspěchy.
Lidem proti Shakri pomůžu kdykoliv.
Zúčtování
bude naplněno.
Druhá vlna bude spuštěna.
Co to znamená?
Vypustí víc kostek a zabije víc lidí.
Řekněte tajemníkovi, že to jsou sami lidé. My sami jsme sobě největší nadějí.
Lidský mor množící se a bojující.
A když jsou zahnáni do kouta, jejich vztek ničí.
Moc pozdě, Doktore.
Zúčtování
bude naplněno.
Je pryč.
Nikdy tu nebyl, byl to jen přenos obrazu.
Jako mluvící propagandistický plakát.
Nemůžu zastavit druhou vlnu.
Můžu odpojit Shakri od bran,
a nechat je vznášet se v temnu.
Ale všichni ti lidé u kostek,
tolik jich zemře.
- Já naskočila tvoje srdce. - Budeme potřebovat maxidefibrilaci.
Jasně.
Nádhera, Ponďáci!
Uděláme něco ještě lepšího.
Shakri použila kostky k zástavám srdce.
Bingo!
My je použijeme naopak.
- Pomůže to? - Budeme doufat.
Musí.
30 vteřin.
Nezklamte mě, kostky. Teď pracujete pro mě.
No pane.
Všechny ty kostky vydají obrovské množství energie.
Utíkejte.
Tohle mi bude chybět.
Úrazové nemocnice všude pracují na plné obrátky.
Miliony lidí po selhání srdce
jsou stabilizováni po celosvětovém incidentu.
Vy...
Opravdu jste tak neobyčejný, jak otec říkal.
Děkuji.
Páni! Pusa od Lethbridge-Stewart.
To je poprvé!
Jejda, budu pozdě na večeři.
Radši půjdu.
Mám věci na práci, světy k zachránění, houpačky...
..na houpání.
Já vím.
Oba tu máte životy.
Krásné, chaotické životy. A to vás dělá tak úžasně lidskými.
Nechcete se jich vzdát.
Rozumím.
Popravdě, jsi to ty, koho se nechtějí vzdát.
A myslím, že by ani neměli.
Jděte s ním.
Jděte a zachraňte všechny světy, na které narazíte. Kdo jiný má to štěstí?
Život tu bude čekat.
- Můžeš jít taky, Briane. - Někdo musí zalévat kytky.
Jen je vrať v pořádku.
Tak to byl rok pomalé invaze,
kdy byla Země zakostkována a Doktor tu pobyl.
Také jsme si uvědomili něco, co Shakri nikdy nepochopila.
Co "zakostkovaný", neboli krychlový znamená.
Síla na třetí.
PŘÍŠTĚ
Přece nevěříš, že sochy se hýbou. Nemůžou. Když se nedíváš.
New York je hlídán Anděly. Vždy když utečeš, vrátíš se v čase.
Město nikdy nespí.
Andělé přijdou..
Myslím, že si jdou pro tebe.
Když je někdo poslán do minulosti, vytvoří se energie.
Na té se živí Andělé.
Co to sakra děláš?
- Nápad? - Utíkej.
přeložili Hurley a Alisch