- Pokud se do hodiny nevrátím, musíš uvědomit policii. - Edmunde!
Neboj se, drahá. Vše bude v pořádku.
Téhle podivné záležitosti ale musíme přijít na kloub za každou cenu!
Paní Gillyflowerová!
Jsme tu kvůli tvému manželi, má drahá. Taková tragédie.
- Mému manželi? - Zesnulému.
To musí být nějaký omyl. Můj manžel je zcela zdráv.
Je nám to všem velmi líto.
Z tohohle mi úplně vstávaj vlasy na hlavě.
- Další. - Další?
V takovým stavu tu nevidím prvního.
Purpurová hrůza! Tak tomu říkají.
Pouliční povídačky mne nezajímají.
Platí se ale předem, kamaráde.
Hodně tu riskuju, víte?
Napíchli by mě na kůl, kdyby zjistili,
že jsem vás sem pustil okukovat jejich mrtvolu.
Tahle mrtvola je můj bratr.
Přijel jsem až z Londýna, abych ho dostal domů.
Děkuj za přijetí.
Bylo mi řečeno, že jste na podobné záležitosti expert.
Četla jsem o smrti vašeho bratra. Další oběť Purpurové hrůzy?
Tak se to říká. Byl to novinář. S jednou mladou dámou pracoval v utajení.
Povězte, madam, víte, co je to optogram?
Jen hloupá pověra, pane.
Uvádí, že oko dokáže uchovat obraz toho posledního, co spatří.
- Propána. - Pane bože!
Tak to mě podrž!
Myslím, madam, že bychom se měli vydat na sever!
PURPUROVÁ HRŮZA přeložil Hurley
Podle mého bádání majitelka Sweetville
pro svou komunitu organizuje výběrová řízení.
Zajímají ji jen ti nejsilnější a nejkrásnější.
Můžete se na mě spolehnout, madam.
Já ale mluvila s Jenny.
Jenny?
Jestli nás má zastupovat tenhle slabý oplácaný hoch,
důrazně doporučuji užití nůžkových granátů,
vaporizéru a výbušné mozkové štípačky.
Na co?
Tak obecně. Nezapomeňte, že míříme na sever!
Bradford, Babylon moderní doby
se svým křišťálovým jasem a třpytem.
A rojí se v něm ubohé pozůstatky lidstva.
Muži a ženy rozdrceni ďáblovým molochem!
Morální hanebnost může rozdrtit i ten nejkřehčí život.
Věřte mi, vím to.
Má vlastní dcera.
Oslepena v opileckém běsnění mého zesnulého manžela!
Její kdysi krásné oči jsou nyní bledé a bílé jako bobule jmelí.
A jak zní váš příběh, přátelé?
Budete se obávat příchodu Soudného dne,
až na nás všechny dopadne záhuba,
nebo budete před apokalypsou uchráněni?
Nezoufejte. Mám pro vás východisko!
Je i jiná cesta. Sweetville!
Přidejte se k nám v tomto zářivém městě.
- Chceš se k nám přidat, drahá? - Pokud by vám to nevadilo, madam.
Vůbec ne, má drahá. Skvěle mezi nás zapadneš.
Pokud náš plán vyjde, Jenny infiltruje až samotné jádro toho místa.
- A jak najde Doktora? - Bude muset ignorovat jakákoliv varování,
projít všemi zamčenými dveřmi
a čelit jakémukoliv nebezpečí, které se jí naskytne.
- Takže jako obvykle? - Jako obvykle.
Myslel sis, že jsem na tebe zapomněla, má drahá příšerko?
Přicestoval jsem z Londýna za madam Vastrou.
Pokud byste mne mohl ohlásit, drahý pane.
A koho přesně?
Požádalo to o svolení ke vstupu a pak to spadlo.
Co z toho vyvozujeme?
Pan Thursday chce asi vědět, jak jsme pokročili.
Otázkou zůstává,
jak mohl obraz Doktora zůstat zachován v oku mrtvého?
Vědecky je to nemožné.
- Jak si asi vede Jenny? - Pokud se neozve do soumraku,
navrhuji masivní útok na továrnu, madam.
Oběti bychom snad mohli udržet pod 80 %.
Myslím, že lze postupovat i jemněji, Straxi.
Jak myslíte.
Jsem hrozně nervózní, ty ne?
Musí si být jistí. Pro Sweetville chtějí jen to nejlepší.
Snad mě nezradí moje zuby.
- Já jsem Abigail. - Těší mě.
- Ty nejsi zdejší, že? - Ne, z Londýna.
- Tam to bude asi jiné, co? - Jako na koňském trhu!
Znáš někoho, kdo se ve Sweetville rozhodl žít?
Před třemi měsíci tu přicestovala má známá. Psala mi, jak je to tu dokonalé.
Od té doby jsem už o ní ale neslyšela.
- Další, prosím! - Vydrž, postupujeme.
- Co to děláš? - Zkus trochu odpoutat pozornost.
Zavrávorej, jako by ti bylo mdlo z těch výparů.
- Jsi padlá na hlavu? - Tady máš za to guineu.
Platí.
Ty nové stroje můžou člověku způsobit ošklivé věci.
Vážně ošklivé.
Mám tu věci, ze kterých by vám zbělaly všechny vlasy na hlavě!
- Vy víte, co hledám. - To, co se našlo v kanálu.
Purpurovou hrůzu.
To mi nepřipadá možné.
Myslím...
Myslím, že tyhle symptomy už jsem viděla.
- Jo? - Kdysi dávno.
Jak moc dávno?
Bude to tak 65 milionů let.
Měla jste příjemný den, mamá?
Přípustný.
Přidá se k nám pan Sweet někdy na večeři, mamá?
Obávám se, že pan Sweet je dnes poněkud unavený.
Božínku, jak začínám být nešikovná.
Pánbůh s námi a zlé pryč.
Jen zůstaň hezky v klidu, kamaráde.
Můžu tyhle dveře otevřít. To bys chtěl?
To jsem si myslela.
Teď se tu spolu ale musíme na něčem domluvit, kapiš?
Drž se zpátky, rozumíš? Nechci ti ublížit.
Ale když na mě něco zkusíš, nechám tě tu shnít!
Srozuměno?
Fajn.
Doktore!
Co se vám to stalo?
Nemůžete mluvit?
Vypadneme odtud.
Jdeme!
Rychle!
Proboha!
Jsi to jediné, co mám, má příšerko. Ale vše bude v pořádku.
I přes naši nedokonalost pro nás v novém Jeruzalému bude místo.
Ne! Kde jsi, příšerko? Kde jsi?
Chcete jít tam?
- Chyběl jsem ti?! - Doktore! - Jenny! Jenny! Jenny!
Když už jsem se bál, že se má oblíbená viktoriánská vylamovačka zámků neobjeví!
Netušíš, jak mi tohle sedlo.
Musíme zastavit paní Gillyflowerovou. A pak je tu Clara. Kde je chudák Clara?
- Počkejte! - Musím najít Claru.
Co se stalo? Jak dlouho jste tam takhle byl?
Dny, týdny, nevím. Dlouhej příběh, zkrátím to.
No tak ne Londýn 1893.
Yorkshire 1893. Těsně.
Takhle se ztrácíš už skoro ze zvyku.
Bývalo to horší. Jednou jsem se strašně dlouho snažil dostat jednu Australanku
- na londýnský letiště. - Proč? - Co už já vím. Každopádně...
Odvahu, Claro!
Další, vidíte to? Další oběť!
- Proč mě nikdo neposlouchá? - My si vás poslechneme.
Winifred Gillyflowerová. Pozoruhodná žena. Oceňovaná chemička a strojařka.
Proč si otevřela továrnu v jejím rodném městě?
A kdokoliv se tam rozhodne žít, už se nikdy nevrátí.
Jako ostatní. Všichni zemřeli z neznámé příčiny a jejich tělo teď září.
Jako nějaký sklepní příšery.
Pořád se vyplavují z kanálu. Purpurová hrůza.
Pane jo, to je parádní název. Purpurová hrůza!
Zajímalo by mě, co to je.
Znáš tu starou cikánskou pověru, Claro?
Že oko mrtvoly uchovává obraz toho posledního, co spatřilo?
To je nesmysl, pokud ovšem někdo drasticky nenarušil
chemické složení těla.
Organický jed. To je ošklivý.
- A myslíte, že to má spojitost se Sweetville? - Ano.
Pak potřebujeme plán.
Doktor a paní Smithovi, ano. Výborně mezi nás zapadnete.
Pecka, díkec.
Pro nás s paninkou je to vážně fajnový, viď, puso?
Sweetville vám zajistí vše, co potřebujete.
Už nikdy se o nic nebudete muset starat.
Ten název, Sweetville.
Proč jste město nepojmenovala po sobě?
Gillyflowertown? Gillyflowerland! S kolotočama!
- Jméno odkazuje na mého společníka. - Zesnulého?
Mého tichého společníka. Pan Sweet rád bývá osamotě.
Můžeme pokračovat?
Kdo tu žije?
Na jménech nezáleží.
Stačí vědět, že přijímáme jen ty nejbystřejší a nejlepší.
Pěkné slečny všechny hezky v řadě.
Proces se vylepšuje s každým pokusem! Pan Sweet má vážně pod čepicí.
Do kanálu s odmítnutými, Ado.
Ano.
Proces zachování se občas nezdaří. Jen pan Sweet ví proč.
A s panem Sweetem může mluvit jenom mamá.
Pokud ale budeš hodný, můžeš tu zůstat.
Budeš moje tajemství.
Má zvláštní příšerka.
Ubohý Edmund už nás musel hledat a pak spadl do kádě plné jedu.
A nebo ho tam strčili? Neměl šanci.
- Co je to ale za věc? - Smrtící jed.
Paní Gillyflowerová do toho máčí své poutníky, aby je zachovala.
Mě proces odmítl. Asi protože nejsem člověk.
A proti čemu je zachovává?
Podle ní proti nadcházející apokalypse.
"Budete se obávat příchodu Soudného dne, až na nás všechny dopadne záhuba?"
- Co? - Nic. - Ne, co?
Něco, co paní Gillyflowerová říkala na svém kázání.
Madam mě bude hledat. Měli bychom vyrazit.
- Nejdřív musím najít Claru. - Ale Doktore!
Clara je mrtvá.
Nebo ne?
Je to složitý.
Koni! Selhal jsi na své misi.
Ztratili jsme se a po Sweetville ani stopa!
Máš nějaká poslední slova před tvou popravou?
Pořád ta stejná písnička. Tenhle týden jsi už čtvrtý, a to ani nemám hlad.
Sweetville, pane?
Znáš to tam?
- Otočte se a na konci cesty zahněte doprava. - Cože?
Držte se vlevo po čtvrt míle a dorazíte na své místo určení.
Děkuji. Jak se jmenuješ?
Thomas, pane. Thomas Thomas.
Myslím, že s tebou si vystačím, Thomasi Thomasi.
Mluvíme o té samé osobě? O té Claře?
Doktore!
Sám jsem toho moc neviděl, ale myslím, že proces přežila.
- Někde tu musí být. - Ale Clara zemřela. Ta žena z ledu...
- Doktore? - Ono je to...
složitý.
Co má tohle znamenat?
Byla jsem bláhová, mamá.
Někdo mi... přirostl k srdci.
K srdci! A kdo?
Mladý muž. Jako jediný přežil odmítnutí.
Musí být silný. Hodný záchrany.
Náno hloupá! Vypustila jsi odmítnutého do venkovního světa!
- Zklamala jsem vás. - Musím teď své plány urychlit.
Nic mistrovskému dílu nesmí překážet!
Ale ve vašem Edenu je pro mne ještě místo,
- slibte mi to! - Pošlu za ním mé poutníky.
Prosím, neškemrej tu a nezašpiň mi krinolínu.
Víš, jak nesnáším pohled na nemocné.
Slibte mi, že mne neopustíte mamá!
Nechápeš, že pro lidi jako ty tu není místo?
Pro mne a pana Sweeta je dobrá pouze dokonalost.
Jasný den skončil, dítě, a ty patříš do temnot.
- Můžeme ji oživit jako vás? - To doufám.
Doktore!
No bezva. Útok supermodelek!
Čas na plán.
Ne, Doktore. Tohle nechte na mně.
Tomu říkám plán!
A teď novej plán. Zdrháme!
- Rychle pryč! - Ještě ne!
Musíme Doktorovi pomoct s Clarou!
- Dlouhej příběh. - Co teď, madam? Navrhuji mimetický roj min.
- Či vykopat příkopy a naplnit je kyselinou. - Straxi! Kroť se.
Zase jsi ujídal sladkosti slečny Jenny?
- Ne. - Počkej venku, dokud tě nezavolám. - Ale madam... - Běž!
Půjdu si hrát se svými granáty.
Myslím, že už je hotová.
Vím, kdo si myslíte, že je. Ale není. Nemůže být.
Měla jsem pravdu. S Clarou jste měli nevyřízené účty.
Nazdar, cizinko.
Doktore.
Ahoj.
Co se tu děje?
Neslyšelas, puso?
Máme tu prekérku.
Tamto je ještěrka.
Můj lid tomuto svět kdysi vládl, jak víš. Ale nevládli jsme mu sami.
Jako s přírodou denně bojuje lidstvo, bojovali jsme i my.
A naší největší metlou a nejzhoubnějším nepřítelem byla odporná rudá pijavice.
Odporná rudá pijavice!
Purpurová hrůza zní pořád líp. Co přesně to bylo?
Parazit, co infikoval pitnou vodu.
Když se dostal do těla, vypustil smrtící jed.
Mohl přežít a skrývat se ve stínech. Vyvinout se.
- A nebo mu někdo pomohl. - Doktore, přemýšlela jsem nad komínem.
Jo, to už máme za sebou. Rudej parazit z éry dinosaurů
ve viktoriánským Yorkshiru. To jsem nečekal.
Jak to souvisí s paní Gillyflowerovou? "Na nás všechny dopadne záhuba."
Prázdná továrna.
Komín, ze kterého se nekouří.
- Chytrolínka. - Chyběla jsem ti? - Moc.
- Ona chce otrávit vzduch! - Jak?
Řekla bych, že s tímhle.
A tady máme jed.
Tak, bando. Měl bych plán.
Kdo jste? Kdo je tam?
To jsi ty! Má příšerka.
- Vrátil jsi se! Ale jsi... - Naživu. Díky tobě, Ado.
Zachránila jsi mě ze skládky tvé matky.
Co se děje?
Ona mě nechce, příšerko! Nevybere si mě.
Možná to byl můj vlastní hřích, má temnota v srdci, kterou otec viděl.
To je nesmysl, Ado.
Hloupý překroucený nesmysl a ty to víš!
Víš to.
- Co se děje? - Kdo je to?
Já jsem... Jeho kamarádka.
Pak máš vážně štěstí. Není dobré zůstat sama.
Ado, musíš mi něco říct.
Kdo je pan Sweet?
- Ado? - Má příšerko... - Prosím tě.
Nemohu! Ani teď nemohu mamá zradit!
Tak pojď s námi. Něco bys měla vědět.
Vy se pořád vracíte jako smolná mince, mladý pane.
- Síla zvyku. - Mohu vám něco nabídnout? Čaj? Slanou buchtu?
Sklénku amontilladského?
- Ne, díky. Z pití já trochu rudnu, jestli mi rozumíte. - Velmi vtipné.
Jsem Doktor, vy jste trhlá a já vás zastavím.
Obávám se, že to vám s panem Sweetem nemůžeme dovolit.
A bylo by hrubé se zeptat, proč s panem Sweetem
infikujete své dělníky prehistorickým jedem?
Kdy se s vaším tichým společníkem setkáme? Proč se tak stydí?
Pan Sweet je vždy s námi.
Máte spolu asi moc blízký vztah.
Ano, Doktore. Mimořádně blízký.
Až symbiotický, dalo by se říct.
- Doktore, co to je? - Přeživší!
Živil se na špíně, kterou lidstvo lilo do řek.
- A tam jsem ho našla. - Podnikavé.
Nevyžaduje příliš a na oplátku mi dává svůj nektar.
Paní Gillyflowerová, vy vůbec netušíte, s čím si tu zahráváte!
Tenhle jed by ve špatných rukách mohl vyhladit všechen život na Zemi.
A víte, co je tohle?
Špatné ruce!
Chystáte se na ohňostroj?
Donutil jste mě uspíšit mistrovské dílo, Doktore.
Můj širší plán se ale nemění.
Má raketa exploduje vysoko v atmosféře.
A zaprší dobročinnost pana Sweeta na celé lidstvo.
- Tím nás vyhladíte! - Mí Adamové a Evy budou pár měsíců spát,
než povstanou do zlatého úsvitu.
Není to překrásné, Doktore?
Povězte nám o Adě, paní Gillyflowerová.
- Cože? - Vaše dcera, pamatujete se na ni?
Povězte nám o ní něco.
Jak můžete mluvit o takových bláhovostech v této hodině?
- Na tom dítěti nezáleží. - Proto jste na ní dělala pokusy?
Vzorce zjizvení, všechno sedí.
Byl to váš pokusný králík, že ano?
- Proboha! - Oběti jsou občas potřeba.
- Oběti? - Bylo to nezbytné!
Musela jsem zjistit, kolik jedu vytvoří protilátku.
Protilátku pro mě. Bylo to nezbytné!
Mamá? Je to pravda?
Je, že ano?
Ado, poslouchej mě.
Ty hnusná babo! Čarodějnice! Harpyje zrádná!
Všechny ty roky, co jsem ti pomáhala, sloužila ti.
Starala se o tebe. To pro tebe vůbec nic neznamená?!
Přestaň!
- Počkej, mám sonickej šroubovák! - Jo? Já mám židli!
Ne!
To zabralo. Obávám se, že vaše raketa nikam nepoletí, paní Gé.
Prosím, pojď ke mně, Ado.
Mé dítě.
Vždycky jsi mi byla tak
užitečná.
Ne, paní Gillyflowerová!
Prosím, mamá. Už ne!
Pokud nás nyní prosím omluvíte, už musíme jít.
Ada už měla být dávno v posteli.
Ne, Claro!
Když je budeme sledovat, Adu zastřelí.
- To by neudělala. - Udělala.
Židle jsou užitečný!
- Ado, neloudej se. - Prosím, mamá, přestaň!
- Byl už jed naložen? - Ano, madam. - Pak se těšte na nanebevzetí!
Přestaň!
Nechte Adu odejít, paní Gillyflowerová.
Sekundární odpalovací mechanismus. Přece jsme vás s panem Sweetem přechytračili.
Nechte vaši dceru jít, paní Gillyflowerová.
Střílej, mamá. Už na tom nesejde. Ty jsi mě zabila už dávno.
Nyní celý svět okusí váš smrtící polibek, pane Sweete!
To bych neřekl, paní Gillyflowerová.
Nuže dobrá.
Když nemůžu skončit se světem, postačíte mi vy!
Zemřete, vy zrůdy!
Zemřete!
Odlož svou zbraň, lidská samice!
Ne!
Pane Sweete, kam to jdete?
Teď mě nemůžete opustit, pane Sweete!
- Co to dělá? - Ví, že umírá. Už mu k ničemu není.
Pane Sweete!
Ado?
Jsi tu?
Jsem tu, mamá.
Odpusť mi, mé dítě. Odpusť mi.
Nikdy.
Tak se mi líbíš.
Co s tou věcí uděláte?
Nejspíš ji vrátím do jurské éry, kde nikomu neublíží.
Na druhou stranu...
Tak, Londýn. Mířili jsme do Londýna, ne?
- Měl jsi k tomu konkrétní důvod? - Ne. Jen že by se ti tam mohlo líbit.
- Viktoriánských hodnot už jsem si užila dost. - Ty jsi tu šéf.
- Fakt? - Ne. Hybaj dovnitř.
Rád bych tu zůstal a pomohl ti, Ado...
- Chápu, má příšerko. Máš své povinnosti. - A co ty?
Mladá bystrá dívka tu vždycky najde způsob, jak se zabavit.
Přišel čas, abych vystoupila z temnot na světlo.
Hodně štěstí, Ado. Myslím, že si povedeš
báječně.
Vám třem milionkrát díky, jako obvykle.
Dejte si na mě yorkshirskou lékořici. Tu já vážně žeru.
A uvidíme se, no ne? To bych se nebál.
Ale Doktore, ta dívka, Clara. Nevysvětlil jste to.
Ne, nevysvětlil.
Podívejte na to bláto tady!
A další do trezoru.
Á, tady jste.
Chtěl jsem se zeptat, zda-li už jste nějak pokročili.
Šéf, to jsem já.
Jsem tu šéf.
Jsi to ty, že jo? Ze 70. let, ale jsi to ty.
Jistě že ne.
A tady v roce 1983. Našel jsem to ve škole.
- Ne, to je mi jen někdo podobnej. - Tenhle je zas podobnej tvýmu příteli.
- Je to mimozemšťan? - Proč by měl být?
- Podle té brady. - A podle cestování časem.
Tohle nesedí.
- Byla jsi ve viktoriánským Londýně. - Ne, ve viktoriánským Yorkshiru.
- Proč jsi nám to neřekla? - Cestování časem je cool!
- Můžeme se přidat? - Co prosím?
- Chceme do stroje času. - Tak to ne.
Jinak tátovi řekneme, že naše chůva cestuje časem.
PŘÍŠTĚ
Hedgewickův svět. Největší a nejlepší zábavní park vůbec.
Je tu zavřeno. Lidé tu prostě mizí.
Netřeba paniky, přátelé. Víme, že Kyberlidé už nežijí.
Útočná formace, rychle!
Netoulejte se!
Obranné pozice!
Už jsou tu!
Ať žije Doktor, spasitel Kyberlidí!