ANGLIE 1842
Waltře, nechceš si jít hrát s ostatními dětmi?
Jsou milí.
Já nikoho nepotřebuju.
Nikdy s nikým nemluví.
Je tak osamělý. To není správné.
Ani zdravé.
Nemluvím s nimi, jsou hloupí.
Jsou hloupí.
Nemluv s nimi, jsou hloupí.
Nikoho nepotřebuj.
Mohu ti pomoci.
Jak?
O 50 LET POZDĚJI
Máme tu vzorky posledních příchozích.
Velký roj se blíží.
Lidstvo skončí během svých oslav.
Bude poslední kousek připraven?
Již se to řeší. Posloužím ti v tom jako ve všem ostatním.
Udržíš má tajemství? Co ti muži, kteří nám dnes pomohli?
To nebude problém.
Slíbil jsem jim, že nebudou mít hlad.
Promiňte, Dr. Simeone…
Byl to dlouhý den, a nevidím žádné jídlo.
Já ano.
Co to je?
Řekl jsem, že nebudete mít hlad.
Už vůbec nikdy.
RŮŽE A KORUNA
- Postavil jsi tohohle sněhuláka? - Ne.
Tak kdo teda? Protože před chviličkou tu nebyl.
Objevil se tu odnikud.
Možná, že to je sníh, co už sem spadl a pamatuje si, jak stavět sněhuláky.
Sníh, který má paměť? To je hloupost.
- Co je špatného na hloupém? - Nic. Vždyť s tebou pořád mluvím.
- Jak se jmenuješ? - Clara.
To je pěkné jméno.
Clara.
Rozhodně si ho neměň.
Sbohem!
Hej!
Kam to jdeš? Vždyť jsme se právě seznamovali.
To bejvávalo.
Hyjé!
Je osvěžující vidět, že se zase zajímáš.
- Byla milá? - Jen jsem s ní mluvil.
A určitě jsi zanechal svůj obvyklý dojem.
Ne, vůbec žádný dopad. Ty dny už skončily.
Nemůžeš si pomoct.
Pokaždé to je stejný příběh. A začíná stejnými dvěma slovy.
Nikdy mě už nenajde. A ani neví, že se jmenuju Doktor!
Jaká dvě slova?
Doktor?
Doktor kdo?
SNĚHULÁCI
Dobrý večer, pane.
Rybníček zamrzl.
To je poprvé od té doby…
Od té doby, co vaše guvernantka před rokem zemřela.
Dr. Simeon, pane. Trval na tom, že tu počká.
Utopila se v tomto rybníčku, který následně zamrzl.
Nalezli jste ji až o měsíc později, když ledy konečně povolily.
Pamatuji si na to. Na něco takového se nezapomíná.
- I ten led si to pamatuje. - Kdo jste? Co tu chcete?
Ten rybníček je váš, kapitáne Latimere.
Ale to co v něm roste, až to bude připraveno, je naše.
Dobrý večer.
Vida, Dr. Simeon. Není na procházku pozdě?
Copak jste asi vyváděl?
Ale vždy mě zajímaly aktivity
Dr. Simeona a jeho tajného institutu.
To je mi ale čest.
Zahalený detektiv a její ubohá asistentka.
K vašim službám.
Uvědomujete si, že Dr. Doyle bezpochyby zakládá
své fantastické příběhy na vašich činech?
S opravdu málo změnami.
Pochybuji, že čtenáři The Strand magazínu by přijali,
že Velký Detektiv je ve skutečnosti
ženou.
A její podezřele blízká společnice…
Nenechám vás naznačovat něco nevhodného!
Jsme svoje.
Což se o vás říct nedá, že?
Takže, tento sníh je zajímavý, nemyslíte?
Zdá se, že ty ledové krystaly mají nízké telepatické pole.
Skoro jako by mohly reagovat na myšlenky a vzpomínky lidí v jejich okolí.
Paměťový sníh. Sníh, který se učí.
- Fascinující. - Snad naslouchá správným lidem.
Ve špatných rukách by to mohla být příšerná zbraň, nemyslíte?
Myslím, že se blíží zima.
Taková zima, kterou tento svět ještě nepoznal.
Poslední zima lidstva.
- Víte, proč vám to říkám? - Bez odpovědi neusnu.
Protože to nemůžete vůbec nijak zastavit.
Já možná ne, ale znám muže, který ano.
Moc rád se s ním seznámím.
Myslíš, Doktora? Ten nám nepomůže.
- Už nepomáhá, vždyť to víš. - Ano, má drahá, vím.
A tak se modli za zázrak, jelikož se obávám, že ho budeme potřebovat.
Vzali vzorky ze sněhuláků po celém Londýně.
Co tam asi dělají?
Ten sníh je nový. Nejspíš mimozemský.
Pokud najdeš na světě něco zcela nového, něco, co jsi ještě neviděl,
co bude další věc, kterou budeš hledat?
Granát!
Zisk.
Takové jsou viktoriánské hodnoty.
Navrhuji plný frontální útok s automatizovanými laserovými opicemi,
- skalpujícími minami a kyselinou! - Proč?
- Nemohli bychom to alespoň vyšetřit? - Nic nám do toho není.
Pane, žádám o povolení vyjádřit svůj nesouhlas s vaší současnou apatií.
Povolení uděleno.
Pane, jsem proti vaší současné apatii.
- Díky, Straxi. - Pusť mě ven!
A pokud budu někdy potřebovat radu od psychotického bramboro-trpaslíka,
tak ti dám hned vědět.
Ale pokud je ten sníh nový a mimozemský, neměli bychom se ho pokusit zničit?
- Buďte rozumný! - Pusť mě ven! Pomoc?
Není to náš problém.
Za víc jak 1000 let zachraňování vesmíru, Straxi,
jsem se něco naučil;
vesmíru to je jedno.
Hej, Doktore, pusť mě ven!
- Teď tu máme vlastní problém. - Pusť mě ven!
Hej!
Neboj se, nikdo ti neublíží.
- Co je tohle? - Ticho, chlapče!
To je Strax, a jak vidíš, tak je trochu zmatený.
Ticho, holko! Promiň, hochu.
Sontaran, rasa klonovaných bojovníků. Legie mají mávnutím ruky.
Dvě pohlaví jsou na něj moc.
Pane, neprobírejte můj reproduktivní cyklus před nepřátelskými holkami. Je to trapné.
- Typické děcko z šesti milionů. - Kdo jsi?
To je jedno, protože zapomeneš, že jsme se poznali.
- Přines červa. - Pane.
Co má přinést? Červa? Jakého červa?
Nebude to bolet, ale jen se tě dotkne, a zapomeneš poslední hodinu.
- Kde je? - Co, pane?
Poslal jsem tě pro paměťového červa.
Opravdu? Kdy?
A kdo je tenhle? Co tu děláme?
Hele, sněžilo!
- Ty sis nevzal rukavice, co? - K čemu bych si je bral?
Chcete přinést paměťového červa?
Ty bramboro.
- Vidíš ho? - Myslím, že ho slyším.
Nepokoušej se utéct, zůstaň, kde jsi.
Proč bych utíkala? Vím, co se stane, a bude to sranda.
- Co jako? - Třeba tvůj kamarádíček.
- Docela ošklivý prcek, co? - Obětoval život za mou kamarádku.
- Tak jak to, že ještě žije? - Jiný kamarád ho oživil.
Ale nejsem si jistej, že mu oživil i mozek!
- To ani já. - Vidím ho!
Dosáhneš na něj? Máš ho?
Koho, pane?
Tohle jsou ty rukavice, že ano?
Pane, stav nouze! Myslím, že mě přejela drožka!
Jeden dotek a ztratíš hodinu vzpomínek.
Když tě kousne, tak můžeš ztratit i desetiletí.
A ty pořád neutíkáš.
Jak se mohl ten sněhulák postavit sám?
Poběžím, až mi to vysvětlíš.
- Clara kdo? - Doktor kdo?
- Nebezpečná to otázka. - No a co jako?
- Ten sníh má malé telepatické pole. - Sněhulák?
Zdá se, že odráží lidské myšlenky a vzpomínky, což je neobvyklé,
- a nějak přenáší svůj minulý tvar a… - Ne, Doktore! Můj sněhulák!
- Zajímavé. Myslela jsi na něj? - Ano.
Tak s tím přestaň.
Claro, přestaň myslet na sněhuláky!
K zemi!
Poslouchej mě. Ten sníh se živí tvými myšlenkami.
- Nechápu to. - Jsi v telepatickém poli,
zrcadlí tě. Čím víc na ně myslíš, tím víc jich tu bude.
Představ si, že tají! Honem!
Tak, dobrá práce.
Opravdu dobrá práce!
- Stane se to znovu? - No, pokud ano, tak víš, co máš dělat.
Pokud nezapomenu.
Nezkoušej mě hledat. Zapomeň na mě, rozumíš?
A co s tím sněhem? Neměli bychom o tom někomu říct?
To není můj problém.
Veselé vánoce!
- Vysaď ji tam, kde jsme ji našli. - Rozkaz.
No tak.
Zdravím.
Jsem neviditelná.
Neviditelné schodiště.
Haló?
Dnes obleva, zítra napadne silnější sníh.
Utonulá žena a snící dítě nám konečně poskytne formu.
Zítra padne sníh a s ním i lidstvo.
Už přichází.
Podívej, v noci to muselo roztát.
Prosím tě, Claro. Žádám tě na kolenou.
Elsie se odpoledne vrátí, jen jsem tu vypomáhala.
- Musím se vrátit ke své práci. - K jaké práci? Proč nám to neřekneš?
Nevěřili byste mi.
Alice, vypadáš velice elegantně.
Pokud není guvernantka doprovázena dětmi, tak by měla vstupovat zadními dveřmi.
A jak se mají? Už se těší na zítřek?
Francesca je pořád stejná. Digby se po tobě sháněl každičký den.
- Kapitán Latimer chce s tebou mluvit. - Ovšem.
- Každičký den? - O sobotách hned dvakrát.
To už je lepší.
Kapitáne Latimere.
- Slečno Montague, jste zpět. - Akorát na Vánoce.
Omlouvám se za svou absenci, rodinné nemoci přichází nečekaně.
Chtěl jste se mnou mluvit?
- Francesca má noční můry. - To není neobvyklé.
Tento týden prý neustále. Nechce mi o nich vyprávět.
Možná by vám to chtěla říct a vy se jen špatně ptáte.
Děti opravdu nejsou tak úplně v mé kvalifikaci…
Nicméně to jsou vaše děti.
Mohu-li být tak smělý, tak v tomto ohledu máte pozoruhodnou znalost,
na to, že jste tak… velmi pěkná, slečno Montague.
Mladá! Víte?
Podívám se na děti.
- Slečno Montague! - Slečno Montague, jste zpátky!
- Dobré ráno, slečno Montague. - Dobré ráno, slečno Montague.
Dobré ráno, Francesco. Dobré ráno, Digby.
Štědrý den je skutečně vzrušující, nemyslíte?
Copak jste vyváděli, zatímco jsem byla pryč?
Namaloval jsem sedm obrázků a viděli jsme mrtvou krávu.
To je mi ale vzrušující!
Udělejte svůj tajný hlas.
Hojte, děcka!
Nejsou to úplně noční můry. Jen sny.
O naší bývalé guvernantce. Té, co umřela.
Straší Frannie ze záhrobí!
Nemluvila jsi o tom se svým otcem?
S tátou o takových věcech nemůžeme mluvit.
- Můžeš to zkusit. - Chcete vidět, kde umřela?
Spadla dovnitř.
A poté to zamrzlo. Byla v tom ledu celé dny.
Nesnášel jsem ji.
Byla pořád naštvaná.
Ve Franniných snech tam stále je a vyčkává na návrat.
Vše ostatní roztálo, ale tento rybníček,
je stále zmrzlý.
Ten sníh se živí tvými myšlenkami. Čím víc na ně myslíš, tím víc jich tu bude.
Tohle je důležité, Frannie. O čem se ti zdálo?
Je na mě naštvaná.
Říká, že jsem zlobila a že vyleze z rybníčku a potrestá mě.
Kdy?
Říkala, že o Vánocích. Dnes v noci.
Myslím, že Frannie zešílela. Co vy?
Myslím, že potřebuje doktora.
Doktore!
Na co to kouká?
Hledá doktora.
Doktore!
No tak, to by stačilo!
Nechceme přece být nápadní, že ne?
Hledám Doktora. Znáš ho? Doktor!
Doktor kdo?
Nepokoušejte se utéct, nebo budete zničena!
Mohu vám odložit kabát?
Usedni.
Ve vašem světě se nachází dva druhy osvěžení, která mají barvu červeného vína.
Toto však červené víno není.
Madam Vastra ti bude pokládat otázky.
Budeš vždy odpovídat pouze jedním slovem.
Jediným slůvkem. Rozumíš?
Proč?
Pravda je jedinečná. Lži jsou slova, slova a slova.
- Potkala jsi Doktora, že ano? - Ano.
A teď ho hledáš znovu. Proč?
Nespěchej. Pouze jedno slovo.
- Zvědavost. - Kvůli čemu?
- Sněhu. - A kvůli němu?
- Ano. - Co po něm chceš?
- Pomoc. - Proč?
Nebezpečí.
Proč by ti měl pomoci?
Laskavost.
Doktor není laskavý.
- Ne? - Ne. Doktor lidem nepomáhá.
Nikomu, nikdy.
Shlíží na tento svět a nezajímá se o záležitosti jeho obyvatel.
Není tvou spásou či tvým ochráncem.
Rozumíš tomu, co ti tu říkám?
Slova.
Kdysi byl odlišný.
Už je to dávno.
Laskavý, ano.
Dokonce i hrdina.
Zachránce světů.
Ale utrpěl ztráty, které ho zabolely.
Nyní preferuje izolaci, aby se bolest nevrátila.
Dobře zvol slovo, které značí tvé porozumění této věci.
Člověk.
Jsme Doktorovi přátelé.
Pomáháme mu v jeho izolaci, ale to neznamená, že ji schvalujeme.
A tak tedy,
na tebe čeká test.
Předej mi svou zprávu pro Doktora.
Řekni mu vše o tom sněhu a o tom, jaké nové nebezpečí podle tebe skrývá. A hlavně;
vysvětli, proč by ti měl pomoci.
Ale pouze jedním slovem.
Myslíš si, že je to nemožné, že takové slovo existuje, či že ho nemůžeš nalézt.
Podívejme se, zda ti bohové přejí.
Ano, co je? Snažím se číst!
Slečna Clara a její obavy kvůli tomu sněhu.
- Dala jsem jí test s jedním slovem. - Ten je k ničemu. Co řekla?
Tak? Tak?
Rybníček.
Strax již navrhnul, kde by se mělo začít vyšetřovat.
Nebezpečí. Nebezpečí.
Co se děje?
Je tu nebezpečí. Inteligence.
Inteligence přesahující tento čas i místo.
Dr. Simeone, pane, je tu někdo, kdo s vámi chce mluvit.
Sem nikdo nesmí, nikdy. Zanechal své jméno?
Pane…
je to Sherlock Holmes.
Ach, pěkná kancelář. Velká koulovitá věc.
Tiše, nemluvte! Dle vašeho límce poznám, že máte jabloň a kulhající ženu. Správně?
- Ne. - Máte ženu? | - Ne.
Tak trochu strom? Tak trochu ženu? Nějaká jablka?
No tak, spolupracujte!
Jako každý si rád čtu The Strand magazín,
ale vím, že Sherlock Holmes je fikcí. Zmizte!
Máte zlatou rybku jménem Colin?
- Ne. - Jak jsem tušil.
Nyní… Ach, tohle je vaše vizitka.
Píše se to na ní!
Kdo jste? Co tu děláte?
Tohle.
Vstávat a cvičit!
To je velice drahé zařízení, musíte ihned odejít!
Jsme Inteligence.
Mluvící sníh.
- Miluju nové věci. - Nejsi z tohoto světa.
Tobě to ale sněží.
Dobře, podívejme se.
Mnohodílný, krystalický organismus schopný imitovat a zrcadlit, co najde.
- Vypadá to jako sníh, ale není! - Musíte ihned odejít!
Sklapni, dedukuji, je to strašně zajímavé. Takže, copak jsi, no?
Hejno vesmírných krystalů? Roj?
Sněhuláci jsou jen vojáci, tupí predátoři.
Ale ty jsi chytrý. Ty jsi Moriarty.
Takže, objevíš se na planetě a vytvoříš telepatické pole,
aby ses naučil, co můžeš, a když víš dost, tak co pak?
Sněhuláky svět nedobyješ. Ti jsou vám v červenci na prd.
Na to musíš být lepší. Musíš se vyvinout.
Pane, zdá se, že je to zaseklé.
Co jste udělal? Zamknul jste dveře?
Musíš se převést do něčeho, co je víc, no, lidské.
Vykopněte to!
K tomu bys potřeboval perfektní duplikát lidské DNA v ledové formě.
Kdo to chceš najít?
- Pojďte sem! Rychle! - Někde mám klíč, pane.
Takže, nejčastěji otevíraná složka, nejčastěji prohlížená stránka.
Měli byste mazat svoji historii.
Guvernantka nalezena v rybníčku.
- Mám vás! - Mám to, pane!
Pojďte sem! Odveďte ho dolů!
Tělo zmrzlé v rybníčku.
Sníh má výborný pohled na lidskou bytost, jako při plném tělesném skenu.
Vše potřebné k evoluci.
Rybníček. Dobrý postřeh, Claro.
Co ty tu děláš?
Madam Vastra se zajímala, zda nepotřebujete granáty.
Granáty?
- Možná řekla 'pomoc'. - S čím jako?
No, s vaším vyšetřováním.
Vyšetřováním? Kdo tvrdí, že tu vyšetřuju?
To si myslíš, že začnu vyšetřovat, jen protože se na mě někdo usměje?
Kdo si myslíš, že jsem?
Sherlock Holmes.
Nechytrač tu, Straxi, nehodí se to k tobě.
- Promiňte, pane. - Já jsem chytrej, ty bramborovej.
- Ano, pane. - Tak běž pryč.
Ano.
Pane Holmesi.
Hele, nech toho, nejseš ani chytrej, ani vtipnej.
A máš prťavý nožičky!
Dobře, řekni jí, že odcházíš, že nahoru nejdeš.
Odcházíš, nahoru nejdeš.
Co to jako mělo bejt? Pět minut? Odkud se to vzalo? Ty jedna…
To je ten člověk z institutu. Co tu dělá?
Navrhuji mu roztavit mozek za pomocí projektilové jedovaté ryby
a pak ho vyslechnout!
Opačně.
Budu mít dneska noční můru?
- Rozhodně ne. - Jak to víte?
Protože nám někdo pomůže.
Kdo?
To byste mi nikdy neuvěřili.
To je jeden z vašich příběhů? Z těch zaručeně pravdivých?
- Všechny mé příběhy jsou pravdivé. - Jako, že jste se narodila v Big Benu?
- A proto nechodím nikdy pozdě. - A že jste vynalezla ryby.
- Protože nerada plavu sama. - Takže o čem je tenhle?
Je tu jeden muž jménem Doktor.
Žije v oblacích a jediné, co celé dny dělá,
je to, že zabraňuje tomu, aby měly děti špatné sny.
- Ale vždyť se mi zdály špatné sny. - Měl dovolenou.
Ale jsem přesvědčena, že se již navrátil do práce.
A čistě náhodou, je přímo zde, že ano, Doktore?
Zatraceně!
Ty děti byly velmi zlobivé!
Zpátky, rychle!
- Děláte ten druhý hlas. - Ano, drahoušku, ty sis všimnul?
- Zlobivé, zlobivé děti! - Utíkejte!
Co budeme dělat?
- Frannie, představ si jak taje. - Cože?
- Představ si to! - Nemůžu!
Začínám být netrpělivá!
Velice jste zlobily!
A co ten muž? Říkala jste, že ten muž z oblak je tu!
- No, očividně ne. - Kde je Doktor?
- Nevím! - Doktor?
Doktor?
Doktor kdo?
Takhle se to dělá!
Hele, ne!
Kam zmizela? Vrátí se?
Ne, neboj se. Právě teď se vsakuje do koberce.
Nové nastavení. Protimrznoucí. A mimochodem, nemáš zač.
- Jsem vděčná. Věděla jsem, že přijdeš. - Nevěděla. Protože to už nedělám.
Nečekej, že ti zas pomůžu až…
Co je? Co se děje?
Pardon, to jen…
ani nevím, že jsem si ho vzal.
Staré zvyky.
To je ale mráz.
Jo, celkem z něj mrazí, že? Je totiž cool.
Motýlky jsou cool.
Myslím tady. Je tu větší zima.
- Vrací se! - Co udělá? Potrestá mě?
Naučila se netát. No jasně, není to guvernantka, ale bestie.
Sní tě.
Utíkejte!
Děti, co… Kdo sakra jste? Co děláte v mém domě?
To je v pohodě! Jsem přítel vaší guvernantky a právě jsme se nahoře…
líbali!
Kapitáne Latimere, na zahradě jsou sněhuláci!
A prostě tam rostou z ničeho nic, sami od sebe, podívejte!
Dobrý večer, jsem ještěří žena z počátku světa a toto je má žena.
Toto obydlí je pod útokem. Zůstaňte v klidu, lidská lůzo!
Takže, otázky?
Vy máte přítele?
Vastro, co se děje?
Sníh je lokalizován a není to přírodní úkaz.
Vychází z té drožky za bránou.
Pane, jeden prašný granát by tyhle sněhuláky rozmetl na kousíčky.
Jsou ze sněhu, Straxi, už teď to jsou kousíčky!
- Vidíš, Claro? Zase naši přátelé. - Claro? Kdo je Clara?
Vaše guvernantka je ve skutečnosti bývalá barmanka Clara.
Takhle se to dělá!
A vaše bývalá guvernantka je nyní žijící ledová socha, napodobující pana Punche.
Máš něco, Jenny?
- Mělo by ji to zadržet. - Pane, dovnitř.
Jedno okno k observaci na útočící linii a jeden vchod k obraně.
Dobře, všichni tam. Pohyb, vezmi ji.
Ráda tě vidím zase zasahovat.
- Nezasahuji, bráním se. - Chybělo ti to, že?
Sklapni.
Kolik máme času?
Nezaútočí. Ani se nepokusili skrýt svůj příchod.
Nevzdali by se momentu překvapení tak snadno.
- A očividně jsou v obrané pozici. - Skvělá práce, Straxíku, pořád to umíš!
Pane, nelísejte se ke mně během brífinku.
- Takže něco chtějí. - Ledovou ženu!
- Přesně. - Proč je tak důležitá?
Protože je perfektní duplikací lidské DNA v ledové formě.
Ultimátní spojení sněhu a lidskosti.
Sníh se musí vyvinout, aby zde mohl žít. A ona je stavební plán.
Ona je tím, čím se musí stát ostatní. Roztál včera se sněhem i ten rybníček?
Ne.
Žijící led, který nikdy neroztaje.
Pokud se sníh dostane k tomu stvoření na schodech,
tak se jich naučí udělat víc. Postaví si to armádu z ledu.
A to bude poslední den lidstva na této planetě.
Zůstaňte tu.
Říkal jsem, ať tam zůstaneš.
- Neposlouchala jsem. - To děláš často.
- Proto mě máš rád. - A to ti řekl kdo?
- Teď ty. - Tys políbila mě.
- Ty jsi zrudnul. - A my…
Sklapni!
Propusťte ji.
Máte pět minut.
Musíme ji odsud dostat, ale držet ji daleko od nich.
Jak?
S tímhle, to musím vždycky říkat očividné?
Co je to tam venku?
Nejsou pro vás nebezpeční, pokud odsud tu věc dostanu. Tak, dovnitř.
- Co to děláš? - Jen mezi námi,
nemám ponětí.
Dobře, postarej se o ostatní a já…
- Claro! - Doktore!
- To bylo hloupý! - To ty taky!
- Já můžu, jde mi to! - Takhle se to dělá!
- Proč to pořád říká? - Jen zrcadlí. Musíme na střechu!
Tudy!
Ne, za ruku chytám vždycky já, to je moje práce!
Jdeme, rychle! Co to děláš?
- Zasekla se mi krinolína. - Tvá krinolína?
Budeš si muset ty šaty svléknout!
- Ne, jako… | - Já vím. - Jen jsem… | Rozumím.
- Jaký je plán? | - Kdo tu má plán? - Vzal sis tohle! | - Třeba jsem idiot.
Nejseš. Seš chytrej, velmi.
A co ty? Pokud mám plán, tak mi řekni jaký.
- Takhle se to dělá! - To má být test? | - Ano.
- Co nám udělá? - Zabije nás. | - Takhle se to dělá!
Tak dělej, plán, mám ho?
- Máš, hned jsem věděla jaký. - Nene. | - Ale jo! | - Tak ukaž!
- A proč jako? - Protože za chvíli umřeme. Mám plán?
Při útěku bychom lezli z budovy už dolů.
Když bychom se schovávali, tak jsme na druhé straně střechy.
- Takže? - Takže…
- Až po tobě. - Až po tobě.
Až po tobě, mám na sobě šaty. Okukoval bys mě.
- To nikdy nedělám. - Já jo.
- Nech toho! - Ne!
Vyrozuměla jsem, že jste předchozí guvernantka.
Obávám se, že vás musím informovat, že místo je již obsazené. Dobrou noc.
Takže ty se svým mrakem můžeš hýbat? Umíš ho ovládat?
Ne. Nikdo nemůže ovládat mraky. To by byla blbost.
Ale vítr trošku jo.
- Jde za námi. - O to jde.
Musíme ji držet dál od sněhu. Takže, barmanka nebo guvernantka?
Ty si chceš povídat, když nás to honí?
No, když nás to zabije, tak už si moc nepokecáme, no ne?
Jak jsme se dostali tak vysoko tak rychle?
Chytré schodiště. Zevnitř je vyšší.
Na čem to stojím? Z čeho to je?
Extra hustá vodní pára. Mělo by ji to na chvilku zadržet.
Takže ty tu opravdu žiješ na mraku v budce?
- Teď nějakou dobu ano. - Ty opravdu víš jak trucovat.
- Netrucuju! - Žiješ v budce!
Je to asi tak stejná budka, jako ty seš guvernantka.
Promluvil jako chlap! Seš stejnej jako ostatní!
Sladká malá Clara, pracující u Růže a Koruny, s nápady mimo její místo.
Abys věděl, tak uvnitř nejsem zas tak sladká! A rozhodně nejsem…
malá.
Jmenuje se TARDIS. Může cestovat kamkoliv v čase a prostoru.
A je moje.
Ale to je…
Podívej se…
No tak, řekni to. Jako většina lidí.
Je menší zvenčí!
Dobře…
- to tu nebylo. - Je to kouzlo? Je to stroj?
- Je to loď. - Loď?
Nejlepší loď ve vesmíru.
- Máš tu kuchyň? - To tu taky nebylo.
Ani nevím, proč se ptám, když já prostě… ráda dělám suflé.
Suflé?
Proč mi to ukazuješ?
Tys mě sem sledovala, pamatuješ? Já tě sem nezval.
Jsi snad o 30 centimetrů vyšší.
Dosáhnul bys na žebřík i bez tohohle. Vzal jsi ho pro mě.
Proč?
Nikdy nevím proč.
Pouze vím kdo.
- Co je to? - Já.
Vzdávám se.
- Nevím, proč pláču. - Já ano.
Zapamatuj si to. Tenhle okamžik si zapamatuj.
Protože tohle je den,
tohle je den,
tohle je den, kdy všechno začne!
Claro!
- Claro! - Pusť mě!
Mělo mi dojít, že vodní pára led nezastaví! Pusť ji! Hned!
- Hned! - Pusť mě!
Ne!
Claro!
Co to bylo?
To je Clara.
Pane bože. Pane bože, odkud to spadla?
ŽÁDNÁ ZNÁMKA ŽIVOTA
Musíme ji sem dostat!
- Zabijí vás! - Je zraněná!
Je mrtvá.
Co je to? Co se to děje?
Bere ji dovnitř.
Ta zelená žena, řekla, že je mrtvá. Jak to, že zase žije?
Tato technologie je daleko za vším, co by vaše mizerná mysl mohla pochopit.
Pokuste se nestrachovat.
Není to stvoření stále nebezpečné? Mohlo by se znovu sestavit.
Ne, tady ne.
- Tak to bys měl být se slečnou Clarou. - Bude v pořádku. Vím to. Musí být.
Její zranění jsou vážná.
Ten přístroj dokáže oživit lidi jen na okamžik.
Byla to má chyba. Já můžu za to, co se jí stalo. Měl jsem ji ochránit!
- Má cenu se obviňovat? - Nemá.
Protože bude žít.
Ahoj.
Myslí si, že umřu, že ano?
A já vím, že budeš žít.
Jak?
Nikdy nevím jak.
Vím jen kdo.
Zelená dáma…
říkala, že jsi kdysi zachraňoval světy.
Zachráníš tento?
Pokud ano,
půjdeš pak se mnou?
Ano.
Tak tedy…
Veselé Vánoce.
Mám ve své ruce kousek Ledové dámy.
Všechno, co potřebujete vědět k tomu, jak vyrábět ledové lidi!
Tohle chcete?
Uvidíme se v kanceláři!
Takže, Doktore, zase zachraňuješ svět? Můžu vědět proč?
To smlouváš s vesmírem?
- Zachráníš svět, když ji nechá žít? - Ano! A nemyslíš, že po takové době
a všem, co jsem udělal, mi to dluží?
- Nemyslím, že vesmír smlouvá. - Byla to má chyba!
Tak tedy…
to bys měl zachránit svět.
Něco jste nám slíbil. Přinesl jste to?
Velký chlapík byl dost potichu, když jsi byl pryč.
Což se dalo čekat, vzhledem k tomu, kdo to vlastně je.
Víš, co to je, chlapáku?
Nerozumím těm značkám.
Mapa Londýnského metra z roku 1967.
Podle mě je to klíčová strategická slabina metropolitního života.
Ale já nikdy neměl rád tunely.
To by stačilo.
Jsme mocní, ale na této planetě jsme omezení.
Musíme se naučit převzít lidskou formu.
Guvernantka je naší perfektní replikou lidstva.
- Co se mu to děje s hlasem? - Jen mu sundávám převlek.
Ne, přestaň! Přestaň! Přikazuji ti to!
- Zní to jako dítě. - No jistě, taky že to je dítě.
Simeon jako dítě, sníh bez něj nemá žádný hlas.
Neposlouchej ho. Všechno ničí!
Jak dlouho s tebou ta inteligence mluví?
Byl jsem malý chlapec. A on byl můj sněhulák.
- Mluvil ke mně. - Jsou hloupí.
Ale sníh nemluví, že ne? Je to jen zrcadlo.
Nemluvím s nimi, jsou hloupí.
Jsou hloupí.
Jen to odráží vše, co si myslíme, čeho se bojíme a co cítíme.
Já nikoho nepotřebuju.
Nikoho nepotřebuj.
Vlil jsi své nejtemnější sny do sněhuláka, a hele, co z toho vzniklo!
Nerozumím tomu.
Je to parazit, který se živí na osamělosti dítěte a nechutnosti starce.
Masožravý sníh potká viktoriánské hodnoty.
A tak se zrodí něco příšerného.
Můžeme pokračovat dle plánu.
Ach, ano, plán zahrnující svět lidí z ledu.
Ach, panečku, to je tak viktoriánské.
Co je špatného na viktoriánských hodnotách?
Jsi si jistý?
Vždy jsem si byl jistý.
To je dobře.
Jsem rád, že si to myslíš,
vzhledem k tomu, že celý tvůj dospělý život bude vymazán.
Parazit bez hostitele nepřežije. Bez tebe nebude mít žádný hlas.
Bez guvernantky nebude mít formu.
Co… co se to děje? Co se to děje? Co jsi udělal?
Už nemáš co zrcadlit.
Sbohem.
Co jsi to…
Opravdu sis myslel, že to bude tak snadné?
To není možné.
Jak je to možné?
Doktore!
Rostou! Sněhuláci rostou!
Co budeme dělat?
Ale byl jsi jen Dr. Simeon. Nebyl jsi skutečný.
Vysnil si tě, jak můžeš ještě existovat?
Sen teď přežil snílka a nemůže zaniknout.
Kdysi jsem byl loutkou.
Nyní tahám za provázky!
Tak dlouho jsem se pokoušel převzít lidskou formu.
Tím, že jsi vymazal Simeona, jsi mi udělal místo!
Nyní jsem ho obsadil.
Víc než sníh, víc než Simeon.
Dokonce i toto staré tělo je pod mou kontrolou silné.
Cítíš to?
Zima se blíží!
Ne, musíš bojovat!
Vydrž a bojuj, chlapče! Zvládneš to!
Kapitáne Latimere… vaše děti…
bojí se.
Držte je.
To opravdu není moje silná stránka.
Teď už musí.
Co se to děje?
Doktore! Ta koule!
Mění se v déšť. Všechen sníh, hele.
Je mrtvý. Co se stalo?
Sníh zrcadlí, nic víc.
Teď zrcadlí něco jiného.
Něco tak silného, že to utopí všechno ostatní.
V domě byla obří dávka sněhu. Pokud se tam něco stalo…
Je to slané. Slaný déšť.
To neprší.
Ale brečí.
Jediná síla na Zemi, která dokáže utopit sníh,
je celá rodina, plačící o Vánocích.
Je mi to líto. Nešlo nic udělat.
Zbývájí jí už jen chvíle.
Zachránili jsme svět, Claro. My dva.
Opravdu, opravdu ano.
Vrátíš se na svůj mrak?
Už žádné mraky. Teď ne.
Proč ne?
Pršelo.
Běž.
Utíkej, ty chytrej chlapče.
A nezapomeň.
Jsou Vánoce.
Boží hod.
A co Inteligence? Roztála se sněhem?
Ne, to si nemyslím. Naučilo to přežít bez hmotné formy.
No, nemůže nás čekat moc velké nebezpečí od netělesné inteligence,
která si myslí, že může ovládnout svět sněhuláky.
Nebo že je londýnské metro klíčová strategická slabina.
Velká Inteligence… to mi něco říká.
Velká Inteligence?
Doktore?
Neznal jsem její celé jméno.
Oswin Oswaldová, mladší organizátorka zábavy na hvězdné lodi Aljaška.
Suflé holka…
Oswin.
To byla ona.
Utíkej, ty chytrej chlapče.
A nezapomeň.
To byla suflé holka. Zase.
U Daleků jsem neviděl její tvář, ale její hlas…
byl to stejný hlas!
- Doktore? - Stejná žena!
Dvakrát. A umřela, v obou případech.
- Stejná ženská! - Doktore, o čem to mluvíš?
Něco se děje, něco nemožného, něco…
Dobře, zůstaňte tu, přímo tu, ani se nehněte!
- Vrátíš se? - Asi ne.
Ale kam to jdeš?
Najít ji!
Najít Claru!
Ale Clara je mrtvá. Co tím myslí, že ji jde najít?
To nevím, ale možná, že vesmír přeci jen smlouvá.
NEZAPOMEŇ NA MĚ, JELIKOŽ SE ZNOVU SETKÁME
Kam to jdeš?
- Zkratkou. - Tudy?
Nesnáším to tu! Nemyslíš si, že je to děsivý?
Ne.
Já na duchy nevěřím.
Clara!
Oswin!
Oswaldová!
Sleduj, jak běžím!
Překlad: Blackthunder
Korekce: ptačí žena
www.doctorwho.cz
JIŽ BRZY
- Chyběl jsem ti? - Kdo sakra jste?
Jsem Doktor. Jsem mimozemšťan z vesmíru. Je mi 1000 let.
Mám dvě srdce a neumím řídit letadlo!
Když utečeš s vesmířanem v budce, tak se ti může stát cokoliv.
S tím počítám.
Kam chceš jet? Co chceš vidět?
Je to ona?
Žena, která dvakrát zemřela.
Je docela pěkná, že?
Ta nemůže existovat!
Tak dobře, Claro Oswaldová.
Je načase zjistit, co jsi zač.