Jmenuji se Lucy Hayward a jsem poslední, co zbyla.
Je to zvláštní.
Nevíte, co bude ve vašem pokoji, až dokud to nespatříte.
A pak si uvědomíte, že to vlastně nemohlo být nic jiného.
Prodlevy mezi mými modlitbami se zkracují. To se stalo i ostatním.
Chvalme Ho...
Všechno je teď tak jasné. Jsem tak šťastná.
Chvalme Ho.
BOŽSKÝ KOMPLEX
"Půjdeme do Krkavčí skaly", že prý. "Lidé jsou tam vysocí 200 metrů a musí se na ně mluvit"
"z horkovzdušných balónů a Informace jsou z jejich čepic", že prý.
Žádný obří čepice nevidím.
- Tohle je asi ta nejúžasnější věc, co jsem kdy viděl! - Děláš si srandu?
Proč jsi tak nadšenej ze špinavýho pozemskýho hotelu?
Protože, Ponďáci, tohle není Země.
Má to jako Země jen vypadat. S neuvěřitelnou precizností!
Tak kde potom jsme?
Nevím, něco nás muselo vytlačit z kurzu.
Všimněte si detailů na té květině!
Ale kdo by chtěl imitovat pozemský hotel?
Třeba kolonisti, co si chtějí připomenout domov. Jako když si Angláni otevírali hospody na Mallorce.
Ať za tím stojí kdokoliv, rád bych mu/jí potřásl pravicí/levicí/tykadlem.
Viděli jste tohle?
Podívejte na ty štítky.
"Komandér Halke - porážka"
"Tim Heath - když ho někdo vyfotí"
"lady Stříbrná slza - Dalekové"
"Paige Barnes - cizí ponožky"
"Tim Nelson - balóny"
"Novicka Prin - šavlozubí vlci"
"Royston Luke Gold - Plymouth"
"Lucy Hayward - ta násilnická gorila" Co to má být?
Nemám tušení.
Zjistíme to.
- Šmarjá, to bylo rychle. - Vzdáváme se!
To je dobrý, my jsme hodní!
- Jde po mně s nohou od židle! - Jsme zpátky v recepci.
- To je snad poprvé. Nebo vlastně ne. - Vážně jsi teď řekl: "To je dobrý, my jsme hodní"?
Teď všichni sklapněte!
- Rito, opatrně! - Mají rozšířené zornice.
Jsou stejně překvapení jako my. A i kdyby to byl trik, můžeme ho využít.
Páni, ty jsi dobrá. Amy, je mi líto, ale máš padáka. Ne, dělám si srandu.
(Zavoláme si.)
Z té patologické potřeby se hned vzdát usuzuji, že vy budete z Tivoli.
Ano, nejčastěji okupované planety v galaxii.
Naše hymna má název "Sláva pro *vložte jméno*".
Ty tam, Howie. Nějak tě překvapilo, že jste v recepci.
- Stěny se přeskupují. Všechno se mění. - Ty chytrá, o čem to mluví?
Chodby se mění, natahují a přemisťují. Jakoby ten hotel byl živý.
To by snad stačilo.
A je obrovský. Nedá se z něj dostat.
Zkoušeli jste hlavní vchod?
Ne, to nás za celé dva dny, co tu jsme, ani jednou nenapadlo!
Nejsou to dveře, ale zdi, co vypadají jako dveře.
"Dveřzdi" či ještě lépe "zdveře". Nejlíp jsi to vystihla, když jsi řekla, že to nejsou dveře. A okna...
- Svátek pro fanoušky zdí. - To není všechno. Zdejší pokoje v sobě mají... věci.
Věci? Jaké věci?
- Věci já rad, zeptejte se kohokoliv. - Zlé sny.
No tak to je pech.
- Jak jste se sem dostali? - Nevím. Začala mi směna,
když jsem musela omdlít. Pak jsem se probrala tady.
Byl jsem na netu. A pak tohle.
Byl jsem v práci. Jsem městský architekt.
Sázíme kolem dálnic stromové aleje, aby se okupačním vojskům šlo hezky ve stínu.
- Není to milé? - Tak o co tu jde?
Lidé jsou unášeni do nekonečného bludiště v podobě hotelu z 80. let se zlými sny v ložnicích.
Mimo všechno ostatní je to i docela nezdvořilý.
Skočíme do TARDIS, oskenuju celou planetu a pak si zazpíváme...
- Kde je TARDIS? Stála tady, ne? - Co je to TARDIS?
Naše cesta odtud. A je fuč.
Fajn, tohle je zlý.
Ještě nevím jak moc, ale od "dobrýho" jsme daleko tři autobusy,
jednu dlouhou procházku a taxíka za osm liber.
Není vás tu víc?
Joe, ale ten je zrovna svázaný.
- Jako svázaný prací? - Ne, doslova.
Zdravíčko, já jsem Doktor.
- Umřete tady. - O tom se teda v brožurce nezmínili.
Může Joe na slovíčko? - Pořád jsem to já, Doktore. Už jsem ale spatřil světlo.
Žil jsem bezbožným životem, avšak On mi odpustil a již brzy bude hodovat.
- Jste tu už dva dny, tak na co čeká? - Nebyli jsme připravení. Byli jsme syroví.
A teď jste co? Uvaření?
Dalo by se říct. A vy budete brzy také.
Buďte trpělivý. A nejdřív najděte svůj pokoj.
- Můj pokoj? - Každý tu jeden má, Doktore.
- Dokonce i vy. - Řekl jsi, že jsi spatřil světlo.
Na ničem jiném už nezáleží.
Pouze na Něm.
Třeba tyhle věci.
Dřív jsem je nesnášel. Ale teď mě rozesmávají.
Tádydá! Tádydá!
Měl byste jít. Již brzy přijde.
Myslím, že půjdeš se mnou.
Proč zrovna vy čtyři?
Tomu právě nerozumím. Vedle dalších věcí, kterým nerozumím.
Co na tom záleží? Dříve nebo později nás někdo přijde zachránit.
Nebo zotročit.
Nejdřív najdeme TARDIS. Pokud vás to bude táhnout
k nějakému konkrétnímu pokoji, nechoďte tam. Držte se pohromadě.
Joe říkal, že "On" bude hodovat.
Je tu s námi ještě něco?
Chceš se s námi o něco podělit?
Zde je svíce, co k posteli vás zavede. Zde sekáček, co hlavu vám usekne.
Sek, sek, sek, sek.
Nemůžeme s ním něco udělat?
Osobně s tebou souhlasím.
V podobných situacích si vzpomenu na své školní motto: "odpor je vyčerpávající".
Už asi vím, kde jsme. V Norsku.
Americká vláda zbudovala pod norské hory celá města.
Země je totiž na kolizní trase s jinou planetou.
A právě tam se půjdou ukrýt všichni boháči, až se srazí.
- Neuvěřitelný. - Všechno je to na internetu.
Neuvěřitelný je, žes přišel s něčím ještě švihlejším, než co se děje doopravdy.
Nazdar.
Zase sis zapomněl úbor?
Jak chceš, budeš cvičit v kalhotách!
Nechoď tam!
Helo, holky, to je H-howie!
Jak se řekne v k-klingonštině troska?
Chvalme Ho.
Zavřete d-dveře!
Říkám vám, že tohle celý je nějakej z-zvrácenej projekt CIA.
Správně, pořád si to opakuj. Může za to CIA, nic víc.
Hele, lidi?
POŽÁRNÍ VÝCHOD
Koukni na tohle.
Ať je to cokoliv, není to skutečný, že ne?
Jistě že ne, ale jen pro případ radši stejně utečeme a schováme se.
Ne, tudy! Našel jsem...
Dvojka z matematiky? Jsi líná!
Slyšíš mě? Jsi líná!
Odpusť mi to, tatínku!
- Chvalme Ho. - Rory, rychle!
- Byl tu... - Dělej!
- Nemrkej! - Cože?
Amy, zpátky!
Proč nás ještě nedostali?
- Nejsou skuteční. - Cože?
Už nás měli dostat. Amy, soustřeď se.
Je to jen tvůj zlý sen, nic víc.
Neřekl bych, že jsou zrovna z našich snů.
- Doktore, co to děláš? - Musím se jen podívat, co to je.
Hele tě...
Ty jsi ale krasavec.
Božínku.
Myslím, že jde po Joeovi.
No tak pojď! Chvalme Ho...
Nech ho být!
Joe, co se stalo?
Pokud zapřeme židli o kliku, nemělo by se sem nic dostat.
Dej si čaj.
Lidi, podává se čaj.
Pokud ti to pomůže, taky jsem se s Plačícími anděly setkala. Takže chápu...
Vlastně si myslím, že ten pokoj byl pro mě.
Joe měl pravdu.
Ať je ta věc cokoliv, skutečně nás chce zabít.
Ani utlačit, ani zotročit, ale skutečně zabít!
Poslouchej...
Doktor je součástí mého života už hodně dlouho a zatím mě ještě nikdy nezklamal.
I když jsem si jednou myslela opak, když mě ještě jako dítě opustil,
tak se nakonec vrátil a zachránil mě.
A teď zachrání i tebe.
Ale neříkej mu to. Samou pýchou by asi praskl.
Pokud ovšem byli Plačící andělé určeni mně,
pak na tebe tvůj pokoj ještě stále čeká.
Pokaždé, když se Doktor s někým takhle bratříčkuje,
chytá mě nutkání všímat si jejich potenciálních příbuzných.
Promiň. Když jsem naposledy řekl něco podobnýho, praštila jsi mě botou.
A ještě k tomu jsem musel počkat, než si ji zuješ.
Co se mu přesně stalo?
Umřel.
Jste doktor medicíny, nebo ne?
Nemáte titul z dělání sýra nebo něčeho takovýho, že ne?
Ne. I když to taky. Chtěl jsem říct, že tu není příčina.
Jeho orgány přestaly pracovat. Jako by v nich zhasl život.
Všechny jeho pocity jakoby mu někdo vzal. A tohle je šálek čaje!
Samozřejmě. Jsem Britka, takhle se vyrovnáváme se stresem. Tedy vedle pomlaskávání.
- Ale jak jsi ho udělala? - Všechny hotely mají vybavenou kuchyni. Dokonce i mimozemské imitace.
Slyšela jsem vás o tom mluvit.
Není to o nic šílenější teorie, než ta Howieho nebo moje.
- A to je jaká? - Tohle je Jahannam.
Ty jsi muslimka!
Hned se neděste.
Myslíš si, že jsme v pekle?
I když jsem zrovna nečekala, že bude vypadat jako starý hotel.
A většina těch děsů a fóbií kolem stejně není naše, tak proč tu vůbec jsou?
Možná jsou uklízečky ve stávce.
Líbíš se mi. Pálí ti to. Ale tohle není peklo, Rito.
Já se toho ale nebojím. Jahannam si se mnou sice bude hrát a dovádět mě k šílenství,
ale já se snažila vést dobrý život. A to jediné mě taky ještě drží příčetnou.
Nepočítaje obludy a divné pokoje.
- Gibbis je mimozemšťan, že ano? - Jo.
- Připomeňte mi, abych kolem toho začala později vyšilovat. - Doktore, koukni na tohle.
Našla jsem to na chodbě. Úplně jsem na to zapomněla.
"Jmenuji se Lucy Hayward a jsem poslední, co zbyla."
"Nejdřív si vzal Luka."
"Už první den, hned co jsme přijeli."
"je zvláštní, že nevíte, co bude ve vašem pokoji, až dokud to nespatříte."
"A pak si uvědomíte, že to vlastně nemohlo být nic jiného."
"Zrovna jsem byla v tom svém. Byla tam gorila z mé dětské knihy."
"Kdysi mě strašně děsila."
"Prodlevy mezi mými modlitbami se zkracují, jako kontrakce. To se stalo i ostatním."
"Jaké měli štěstí!"
"Všechno je teď tak jasné. Jsem tak šťastná."
"Chvalme Ho."
- Chvalme Ho... - Co jsi to říkal?
Nic.
- Chvalme Ho! - To se stalo i Joeovi.
- Jde si pro mě! - Zavedeš to přímo k nám!
- Nenecháme tě tu, slibuju. - Nechci se nechat sežrat!
Děkuji.
- Nechápete, že sem ta věc teď přijde? - Tak co navrhuješ?
Ať je tam venku cokoliv, vybralo si to Howarda za svůj další chod.
Je to sice tragédie, ale na sentimentalismus není čas.
Jen tím chci říct, že pokud mu ho necháme, mohlo by mu to stačit a pak nás nechá jít.
Chci se jen vrátit domů a nechat se dobývat a utlačovat. Chci toho příliš?!
Já tu s ním zůstanu. Ostatní jděte.
Ne, zůstaneme všichni pohromadě.
Tvá civilizace je jedna z nejstarších v galaxii.
Teď už chápu proč.
Vaše zbabělost není tichá. Je úlisná a agresivní.
Právě díky své bezpáteřnosti jste přežili, zatímco jiní vymírali.
Jenže ne dnes.
Dnes už nikdo další neumře, jasné?
Ano.
Paráda.
Howie, co nevidět tě to zase ovládne.
Až se tak stane, zeptám se tě na pár otázek. Pokus se na ně odpovědět.
Doufám, že je moje máma v pořádku. Určitě se o mě bude moc bát.
Howie, teď si vybral tebe. Co máme udělat, aby si vybral i nás?
- Proč to nepůsobí na nás všechny? - Všechno vás moc rozptyluje.
Tolik překážek. Měli byste to všechno nechat plavat a vyčistit si hlavu.
Chceš, aby tě to našlo, i když víš, co ti provede?
Děláš si srandu?
Všechny nás zabije, to je přece paráda!
Jak jsem říkal, živí se to strachem.Ty pokoje, deník, obrázky na zdech, to všechno nás má strašit.
Musíme tomu odolat.
Překřižte si prsty, modlete se, cokoliv. Jen se nepoddávejte strachu.
Fajn, ale co máme doopravdy dělat?
Chytíme si příšeru.
Přines mi smrt!
Přines mi slávu!
Můj pane, jsem zde!
Pojď ke mně.
Čekám tu na Tebe!
Slíbil mi slavnou smrt.
Dopřej mi ji, ať Ti mohu dokázat svou oddanost.
Ten je pro tebe?
- Jak se vede? - Nemluv na klauna!
Chvalme Ho!
Rory, teď!
Budiž jeho jméno to poslední, co uslyším.
Budiž jeho dech na mé kůži
to poslední, co ucítím.
Byl jsem ztracen v temnotách, avšak On mě našel.
Jeho láska mi byla majákem, který mě vyvedl z temnot na světlo.
A nyní jsem oslepen jeho mocí!
Zahanben jeho slávou!
To by snad stačilo.
Co se děje?
Lhal jsi mi!
Uklidni se, Howie. Je to pro tvoje dobro.
- Pojď mi to alespoň říct do očí! - Nemám s tebou mluvit.
Nebo mě spíš nemáš poslouchat.
Není to nic osobního.
Jen myslím, že bychom na to měli jít pomalu. Hezky se poznat.
Bereš lidem jejich nejniternější děsy a vkládáš je do pokojů.
Peklo každému ušité na míru. Jenže proč?
Jak to, že "oni" berou?
Co je to jen za slovo...
Stráže?
Ne, dozorci?
Tohle je vězení?
Měl jsi pravdu. Pokud mě Mu odevzdáš, možná vás nechá jít.
Už jsme názorně viděli, že tohle asi fungovat nebude.
Tohle přece ani není proti mé vůli, já tě o to na kolenou žádám.
Jsi posedlý, řekl bys cokoliv.
Posedlí lidi umí být i dost silní. Mohl bych tě třeba klidně přemoct.
Takže co pro tebe jsme?
Spoluvězni?
Oběd?
Nejsme... zralí?
To přece říkal Joe, že nejsme připravení.
Takže ty nás připravíš? Ty...
"Nahradit"? Ale co? Strachy?
Žil jsi tak dlouho, že i tvé jméno bylo zapomenuto?
Ty tohle chceš ukončit.
Protože jsi jen...
instinkt.
Řekni mi víc.
Řekni mi, jak s tebou mám bojovat.
Můj pane!
- Jsem tu! - To je Howie.
Přines mi smrt!
Ne! Rory, pozor!
Zpátky!
Pondovko, ber rybu!
Kam šel?
Někdo mě uzemnil. Nebyla to Amy?
Rory, jsi v pořádku?
Měli bychom najít Doktora.
Chvalme Ho...
- To jsi neměla dělat. Co jsi tam viděla? - Nic.
- Nevím, bylo to divný. - Jdeme.
Osvobodil se.
Přemohl mě.
Třeba nás teď nechá být.
Třeba teď budeme v bezpečí.
Počkejte!
Už jsi našel svůj pokoj?
Ne.
Je to dobře?
Možná se ničeho nebojíš.
Potom všem, co jsem s tebou prožil v TARDIS, čeho bych se měl ještě bát?
Použil jsi minulý čas.
Ale nepoužil.
Howie chodil na kognitivní terapie. Zrovna se vysekal z toho nejhoršího koktání.
Dokážeš si představit, co to pro něj znamenalo?
Skoro jsem zapomněl, že ne všechna vítězství jsou o záchraně vesmíru.
Rito! Paráda, jak se máme?
Ještě nevyšiluješ, že ne?
- Prima, protože už jsem jen vydří nehtík od toho dostat nás pryč. - Proč?
Výborná otázka.
Co proč?
Proč nás máte zachraňovat zrovna vy? Docela silný božský komplex.
Přivedl jsem je.
Myslí si, že jsou tu dobrovolně, ale je to jako nabídnout dítěti pytel bombónů.
Nabídni někomu všechen časoprostor a taky po tom skočí.
A právě proto bys ty neměla.
Právě proto někdo vynalezl dospěláky.
- Všechen časoprostor? - Si piš.
Až se odtud dostaneme, taky ti ho ukážu.
Nikdy nevím, o čem to mluvíte, ale stejně to děláte pořád dokola.
Až do nejmenšího detailu... Mám vás, pane Minotaur.
Chvalme Ho...
No ovšem.
Taky kdo jiný?
NERUŠIT, PROSÍM
Krása! No tak, chlapáku. Kdepak jsi?
Rito, kam to jdeš?
No tak!
Rito, kam to jdeš?
Můžeš vzít telefon na chodbu?
Začala ses modlit, že ano?
Rito, prosím, vrať se.
Zjistíme, jak to zastavit, slibuju.
Ne. Musím se od vás dostat co nejdál.
To stvoření chce jen ty, kdo se k němu modlí.
Dojdu pro tebe. Potlač strach a soustřeď se jen na svou víru.
Hotel nás může držet od sebe na míle daleko.
Musíte mi udělat ještě poslední laskavost.
Už cítím, jak mě to přemáhá. Nechci, abyste mě takhle viděl.
Musíte si mě pamatovat takovou, jaká jsem byla.
Co se děje? Rita zmizela.
Co tam dělá?
Rito, prosím tě!
Najdu tě!
Zůstaňte, kde jste.
Prosím, nechte mě osamotě.
Zamkni se v pokoji.
Já se nebojím. Jsem požehnaná, Doktore.
Jsem v pokoji.
Teď zavěsím.
Sbohem, Doktore!
Děkuji, že jste to alespoň zkusil.
Prosím tě!
Loví to lidské děsy. Pak je posedne. Ale Rita se nebála. Byla odvážná a klidná.
Možná je v tom nějaké spojení vás všech, co mi pomůže s tím bojovat.
To říkáte pořád, ale nikdy nic z toho. A zatímco čekáme, umírají další lidé.
On na to přijde. Jen mu dej čas a radši se mu nepleť do cesty.
Ale ne.
Doktore, co se děje?
Nejde o strach.
Jde o víru. Nejen náboženskou, prostě víru v něco.
Howard věřil ve spiknutí, vnější síly, co řídí svět.
Joe byl pode všeho hazardér. Věřil ve štěstí. V jakousi sílu,
která určuje výhru nebo prohru.
Gibbis se chce podřídit. Čeká na další bandu utlačovatelů, která mu řekne, co má dělat.
Všichni věří, že něco řídí jejich životy. Že je něco zachrání. A to právě nahrazuje.
Pokaždé, když se někdo setkal se svým nejniternějším strachem,
otočil se zády ke své základní víře.
A přitom jsem vám celou dobu říkal, abyste se zavrtali do sebe.
Abyste zůstali stateční.
Nutil jsem vás držet se své víry.
Přesně to oni chtějí.
- Ale proč my? Proč jsme tu? - Tebe to nechce.
Proto ti pořád ukazuje cestu pryč. Nejsi věřící ani pověrčivý.
Nemáš víru, nad kterou bys mohl zlomit hůl. On chce ji.
Mě?
Proč?
Tvá víra ve mě.
To nás sem přivedlo.
Ale proč všichni před smrtí o svou víru přijdou a začnou uctívat... tu věc?
Potřebuje víru zpracovat tak, aby ji dokázal strávit.
Víra je velmi specifická emocionální energie, kterou se ta bytost živí.
- Proto Lucy na konec svého dopisu napsala... - Chvalme Ho... - Přesně tak.
Ne!
Prosím, ne!
Amy, co to děláš?
- Je překrásný! - Nech ji na pokoji!
Doktore, už to začíná. Mění mě to. Mění to moje myšlenky.
- Nezachráním tě. Nemůžu to nijak zastavit. - Cože?
Připravil jsem tě o dětství a přivedl na pokraj smrti. Ale nejhorší na tom je, že jsem to věděl.
Věděl jsem, že se to stane. Tohle se stane vždycky.
Přestaň ve mě věřit.
Vzal jsem tě s sebou, protože jsem byl marnivý.
Protože jsem chtěl být někým zbožňovaný.
Hele tě.
Slavná Pond.
Dívka, co na mě čekala.
Já nejsem hrdina.
Opravdu jsem jen šílenec v budce.
A je na čase, abychom se navzájem viděli, jací opravdu jsme.
Je na čase přestat čekat.
Přerušil jsem přísun potravy. Obětoval jsem jejich víru ve mě.
Dal jsem ti příležitost zemřít.
Co je zač? Minotaur nebo mimozemšťan?
Mimozemský minotaur? Tuhle otázku bych od sebe dnes ráno nečekala.
Vlastně obojí. A tady to je.
Vzdálený bratranec Nimona. Sestupovali na planety a nechali se uctívat jako bohy.
Což se jim dařilo, dokud se jejich uctívači nevyvinuli natolik, že byli schopni je uvrhnout do vězení.
Oprava.
- Vězení ve vesmíru. - Kde jsou stráže? - Nejsou třeba. Vše je automatické.
Pluje vesmírem a odchytává lidi s nějakou formou víry, kterou se to stvoření živí.
Vidíš tam tu planetu?
- Kterou? - Tu šedou.
To je můj domov.
Nechtělo to jenom mě, takže i ty musíš v něco věřit.
Takže k čemu se modlí Páni času?
Podle palubních záznamů měl program poruchy.
Zasekl se na jednom nastavení. Děsy předchozích lidí se nevymazaly.
- Co to říká? - "Prastaré stvoření,"
"smočené v krvi nevinných,"
"plující vesmírem v nekonečném bludišti."
"Pro něj je smrt darem."
Pak ho přijmi.
A spi sladce.
"Nemluvil jsem... o sobě."
Mohu se svézt? Pokud možno do nejbližší galaxie.
Nech mě hádat. Tohle není skutečná Země ani dům. Uvnitř žije skřet, co se živí nerozhodností.
Ne, skutečná Země. Skutečnej dům.
Skutečný klíče.
- To myslíš vážně? - I s tím autem?
Ale to je moje oblíbený auto, jak jsi to věděl?
Jednou jsi o něm žvanil a ukázal mi ho na fotce.
Rory, dáš nám dvě minutky?
Teď ti řekne, že to nemůžeme přijmout, protože je to moc výstřední a že ti nechceme nic dlužit...
Ale já to klidně risknu.
Ty nás opouštíš, že jo?
Nevidíme se naposled.
Nezvaný host je mý druhý jméno.
Měla bys mě vidět, když to vyplňuju do formuláře.
Proč teď?
Protože ještě pořád dýcháš.
Spíš bych řekla, že po sobě jen uklízíš.
Pochopitelně všude je toho ještě fůra k objevování.
Vědělas, že existuje planeta, jejíž název doslovně znamená "Náladový cirkus"?
Ale možná na tebe mnohem děsivější dobrodružství čeká tam.
I tak, takhle to přece nemůže skončit.
Po tom všem, co jsme spolu prožili.
Nemůžeš mě jen tak vyhodit před domem, jako bychom spolu jen projížděli taxíkem.
A co místo toho? Budu ti chodit na hrob?
Stát nad tvým zlomeným tělem?
Nad Roryho tělem?
Kdybys narazil na moji dceru, vyřiď ji, ať se někdy zastaví navštívit mámu.
Dávej na něj pozor.
Ty dávej pozor na sebe.
Sbohem.
Co se stalo? Co to dělá?
Zachraňuje nás.
PŘÍŠTĚ
- Zdravíčko, Craigu. Jsem zpátky! - Co tu děláš?
Jsem Doktor. Pracuju teď v obchoďáku.
Něco tu vyšetřuješ. A ve tvým případě to bude nebezpečný a mimozemský!
Co je tohle?
Pomoz mi!
- Ne! - Doktore! - Craigu!
přeložil Hurley