MINULE
- Klášter ze třináctého století. - To jsme ve středověku?
Pumpujou odtud něco ošklivýho.
Těží tady kyselinu.
Jsme v armádní továrně ve dvaadvacátém století.
- Jsme jen dodavatelé. A vy tu nemáte co dělat. - Potřebuji vidět váš kritický systém.
- Který? - Však vy moc dobře víte.
Tělo. Plně programovatelná hmota.
Je to živé! A vy do toho vkládáte vlastní životy a osobnosti.
Dali jste jim svoje životy. Lidské životy jsou úžasné.
Překvapuje vás, že si je nechali?
To je...
Mně to povídej.
Proč tu jste doopravdy?
Jsou to zrůdy, omyly. Musí být zničeni.
Pokud chceme přežít, musíme jít do války.
Oni se vrátí. A se vší parádou.
Je to na hlavu. A teď to bude ještě nahlavovatější!
Věřte mi, já jsem Doktor.
Co se děje?
Zajímalo by mě, jestli se tam někdy vrátíme.
Ano, jednoho dne...
Obrátil jsem polaritu neutronového toku.
Tělo si neumí poradit s našimi předchozími regeneracemi. Vydrž!
Nedali byste si želé dětičky?
- Proč? Proč? ...?! - Co proč?
Zdravíčko, já jsem Doktor!
- Nech to plavat, to už je za námi! - Vydrž to, stabilizuj se!
Obrátil jsem želé dětičky neutronového toku. Nedali byste si...
Doktor... já jsem...
- Nemůžu. - Vydrž!
- Vydrž. - Ne!
SKORO LIDÉ
Víc se mi asi líbilo, když dělali kravál.
Doktore, potřebujeme tě tady!
Nazdar!
- Kyberlezy. - Máme na tohle čas? - Uděláme si ho.
- Potřebuju důkaz, že jsi já. Co víš o kyberlezech? - Vyrobeny Kyberlidmi. Živí se mozkovými vlnami.
- Určitě tu nemáte nějaký větší zbraně? - Jo, ty by se nám teď docela hodily.
Kde by se tu ale vzaly? Jsme továrna. Těžíme...
Kyselinu!
- Rory a Amy nám asi nebudou důvěřovat oběma. - Myslíš na to na co já?
- Je super být naladěný na... - ... stejnou vlnu. Velké mozky myslí stejně.
- Jaký je plán? - Zachránit lidi i Předáky. - To zní skvěle. - A děsně inspirativně, slyšet to sám od sebe.
Doktore, rychle!
- Takže co teď, Doktore? - Radši pohnem kostrou, Doktore.
- Nazdar! Pardon... - Měli bychom ustanovit pár...
- ... základních pravidel. - Zformulovat protokol.
- To zní nóbl. - Protokol pro nás, jinak to začne být...
- ... dost trapný. - A postupně i zmatený.
To jsem ráda, že problém zmatení jsme už vyřešili!
- To byl sarkazmus. - Jo, ten jí jde.
Dýchej!
Musíme nás i Předáky dostat z tohohle ostrova.
- Pokud sis nevšimnul, snaží se nás zabít! - Jsou jen vystrašení.
- Jsme tu uvěznění. - Neřekl bych.
- Nádrž s Tělem živí kabely z povrchu. - Kde ale máte podzemní vedení?
Všechno to musí vést do nějaké šachty nebo tunelu, ne?
Hrubě! Únikový východ.
Začíná mi docházet, jak úžasný je mít za společníka sám sebe.
My odteď říkáme "hrubě"?
Nerozvrtávej to. Bylo to pod tlakem.
Přestaňte ...!
- Armáda sem pošle průzkumníky. - Musíme kontaktovat pevninu. - A co Rory s Jennifer?
Jen tak je nenajdeme. Je to tu jako v bludišti.
- Musíte přece mít elektronickou mapu. - Když nakopneme generátor, můžeme je vyhledat.
Doktore, předtím jsi říkal, abych dýchala. Teď už to moc nejde!
Kyselina reaguje s kamenem.
Vytváří dusící miazmu.
- Co to? - Dusivý plyn!
- Dost silný. Musíme se dostat nad něj. - Do evakuační věže, tudy!
Blbá bolest hlavy. Jsem hrozně unavená.
Můžou být kdekoliv.
- Jak je najdeme? - Zamysli se.
Kvůli tomu plynu nejspíš zamíří do evakuační věže a pokusí se nahodit generátor.
Tak jdeme po nich!
Je tam úzký průchod. Já bych ho ubránila lehce. Takže i ona.
Asi jsem si tím kašláním namohla sval, budu v pohodě.
Už je půlnoc. Adamovy narozeniny.
Mému synovi už je pět let. Všechno nejlepší, kluku.
Všechno nejlepší, Adame.
Bude hrozně nadšený.
Vstane hned brzo ráno.
Vždycky, když má radost, strašně legračně tancuje.
Poslouchejte. Snažila jsem se své vzpomínky potlačit, ale teď už vím, že si musím vzpomenout.
To oči. Ty jsou na řadě poslední.
O čem to mluvíš?
Když nás zničí, naše oči se roztaví jako poslední. A v těch očích je jediná otázka: "Proč?"
Proč bychom měli kvůli lidem trpět?
Slyšel jsem, že v Indii je přes 10 milionů Předáků.
Můžeme je všechny inspirovat k povstání!
Revoluce?
Já chci jen dožít v míru, Jen.
Vždyť tě roztaví.
To jsi najednou natolik lidská, že jsi zapomněla pravdu?
To si nepamatuješ, kolikrát tě vyřadili, nebo lépe řečeno popravili?
- Ne, my si to nepamatujeme. - Ale já ano.
Buď my, nebo oni.
Má pravdu.
Mám plán.
A ten je všechny zničí.
- Vážně dokážete zase nahodit energii. - Nějaká se vždycky někde najde.
Stačí ji nacpat do správných drátů.
- Můžete se přestat navzájem... - ...doplňovat? - Jasnačka.
Nebude TARDIS poškozená, když uvízla v kyselině?
Ne, je to tvrdá stará věcička. Tvrdá stará sexy věcička.
Tvrdá spolehlivá sexy věcička.
- Jak ale můžete být oba skuteční? - Prostě jsme. Já jsem Doktor.
Já taky. Máme přes 900 let společných vzpomínek.
Oba máme stejný motýlek, protože motýlky jsou super a vždycky budou.
Ale ty jsi do Těla zapojený nebyl.
Muselo to být po tom, co jsem ho skenoval. Tak vznikl nový Doktor.
Ale jeden tu byl přece dřív.
Po skenování Těla mi kyselina rozežrala boty. Proto on má narozdíl odemě boty původní.
Spokojená, Pond?
Prosím, neříkej mi Pond.
- Jeho máš rozhodně radši než mě. - Proti tobě nic nemám, ale on je prostě Doktor.
Ale nic proti. Být skoro Doktor je i tak dost působivý.
- Být skoro Doktor je jako nebýt vůbec Doktor! - Neber si to tak.
- To mi rovnou můžeš říkat John Smith. - Komunikace jede!
Najděte Roryho!
No tak, Rory, ukaž se!
Nikde ho tu nevidím.
No tak, zlato. Kde jsi?
Mělas pravdu. Nahodili generátor.
Pokud něco opravdu znám, tak sama sebe.
Bude se snažit kontaktovat pevninu.
- Tady Svatý Jan. Nouzový kód Alfa. - Uvidíme, jestli si je můžeme poslechnout.
Svatý Jan volá pevninu. Slyšíte mě, kapitáne?
Přes tu bouřku se signál nedostane.
Svatý Jan volá pevninu. Ozvěte se, je to naléhavé!
Slyšíme vás, Svatý Jane. Jak jste na tom? Měli jsme tu pár problémů.
Žádáme okamžitou evakuaci. Bouře nějak ovlivnila naše Předáky. Útočí na nás.
- Vaši Předáci? - Ano, útočí na nás.
Můsíte nás dostat z ostrova a všechny je vyhladit.
Rozumíme, Svatý Jane. Raketoplán je na cestě. Vydržte.
Budete nás muset vyzvednout ze střechy evakuační věže.
Další komunikaci se mnou si musíte ověřit následujícím heslem.
- Radši vám ho vypíšu, kdyby náhodou poslouchali. - Vidíš, jak jsem chytrá? Však se to odráží i na mý výplatě.
Zaznamenáno. Doletíme pro vás a vyřadíme Tělo.
Jennifer má pravdu. Jestli chceme přežít, budeme muset bojovat.
Termostatické přenastavení zamítnuto
Přístup pouze oprávněnému zdroji
Já jsem oprávněná, jsem Jennifer Lucas!
- Musíme odtud vypadnout. - Bez nich nikam nejdeme.
Taky je chci najít, ale musíme myslet i na sebe, ne?
- Co to děláš? - Zařizuju si telefonát. Na později.
Proč chceš zrovna teď někomu volat?
Protože já vždycky budu nenapravitelný optimista a věčný snílek.
Kostky jsou vrženy. Hotovo.
Ty ale vážně jsi jedinečný.
- Cože? - Ale nic, jen pokračuj. Buď úžasnej!
Amy, co se stalo?
- To je zase ona. - Kdo? - Pořád se mi zjevuje nějaká žena s páskou přes oko.
- Doktore? - To nic není. - Mně to tak nepřijde.
Jen časová vzpomínka, v podstatě fatamorgána. Nedělej si s tím hlavu.
Je to v mé hlavě.
- Kam se ženeš? - Já jdu za ním.
Omlouvám se za to, jak jsem říkala, že jsi jen skoro Doktor.
Pro mě je to dost těžký, protože jsem si toho s ním už dost prožila.
Dokonce jsem viděla, jak...
Můžeš zemřít?
Pokud jsi opravdu jako on, tak můžeš.
Můžou tě zabít. A právě to jsem možná viděla.
- Proč? - Potože jsi nás sám pozval na vlastní smrt.
- Ubližuješ mi! - To říkají všechny ty oči: "Proč?"
Cítím, jak každý den pracují. Jak je znova a znova odhazují.
"Znovu ne, prosím!"
Pak se nechají zničit a pořád cítí smrt. A na to se dokáží zeptat jen "proč?"
Proč?
Držte ho ode mě dál!
Cítils to?
Krátce. Ne tak silně jako ty.
- Amy, omlouvám se. - Nepřibližuj se. Nemůžeme ti věřit.
- Asi se dokážu napojit na Tělo. - Vždyť ty jsi Tělo!
- Už chápu, co to chce. - Co ty chceš!
- Je mnohem silnější, než jsme mysleli. Tělo dokáže růst, správně? - Jeho buňky se dokáží dělit, ano.
A teď by se rádo dělilo svobodně.
Chce pomstu.
Cítí bolest, vztek. Chce se pomstít.
Měla jsem pravdu. Ty nejsi Doktor a ani nikdy nebudeš.
Doktore, bude lepší, když odteď budeš stát támhle.
Tak moment, myslel jsem, že v tomhle máme jasno. On je já.
S tebou nemáme žádný problém, ale když přijde na tvého Předáka...
Nebuď směčná!
- Buzzere? - Jasnačka, šéfko.
Sedni si.
Pěknej barel, pohodlnej.
Tak proč ne.
Opravdu tohle chcete?
- Pomoc! Jdi pryč! - Jennifer?
- Rory? - Mrzí mě to.
- Našla mě tu. - Poslouchej mě.
Neposlouchej ji!
Já jsem Jennifer Lucas. Ona je z Těla.
Jsme nad vámi, ale blíž se nedostaneme. Gama záření by nám usmažilo navigaci.
- Haló, slyšíte mě? - Nemůžu najít Roryho, jdu pro něj.
Můžeme využít šroubovák, skenováním dokáže odlišit lidi od Předáků.
- Takže dokáže odlišit i oba Doktory. - Ale on je pořád Doktor.
- Pro mě ne. - Opravdu jen nemáš předsudky? - Dobrej pokus, ale já to prostě poznám.
Ty jsi můj Doktor. Tečka.
Jedna z vás je člověk a s tou druhou jsem si povídal.
Proč mi prostě nemůžete říct pravdu?
Doktor i já chceme, abychom všichni přežili.
To je moc pěkné, Rory, ale Tělo se nás teď snaží zabít.
Ty kulháš. Ty ne.
No a? Myslíš, že Předák nedokáže kulhat?
Ukaž mi nohu.
Popálila jsem se v postroji.
- Lže ti! - To popálení nenapodobíš.
Ne! Nech...
Přestaňte, tímhle se nic nevyřeší. Prosím!
Obě přestaňte!
Zaútočila na mě! Nechtěla jsem...
Věděla jsem, že mě najdeš. Teď si musíme věřit.
Tak jdeme.
Kamera je v provozu. Máme obraz.
Támhle jsou Rory a Jennifer.
- Míří k termostatické místnosti. - Jdeme pro ně?
- Jeho tam jít přece nenecháme. Zešílel jsi? - Zešílel jsem, Doktore?
No, přecejen sis jednou napojil mozek k jádru planety, jen abys ji udržel na orbitě a vyhrál sázku.
- Radši půjdu já. - Ale já chci, aby šel on.
A dost na tom trvám.
Pak bude potřebovat společnost, ne, šéfko?
Zvládnu to.
Díky, Buzzere. Bude to brnkačka.
Najdu ho.
Potřebuji, abys mu věřila. Uděláš to pro mě?
A co když se mýlíš?
Tohle je termostatická komora. Odtud můžeme řídit přísun kyslíku.
Jestli ten vzduch nevyčistíme, udusíme se tu. Dávej pozor na Předáky.
Tohle kolo je na dívku moc těžké. Zvládneš to?
Zatnu svaly!
Nejdřív tohle.
Rozpoznán lidský zdroj
Termostatické přenastavení povoleno
Začala se zvyšovat teplota.
- Jennifer a Rory museli vypnout chladící ventilační systémy. - Vždyť to nás všechny zabije!
Máme pod nohama asi milion galonů vroucí kyseliny.
A rychle se zahřívá. Za jak dlouho to všechno bouchne?
- Kašlete na Předáky, musíme odtud vypadnout! - Raketopláne, slyšíte? Potřebujeme odtud pryč.
- Cleaves, posaď se. - Nic mi není.
- Nevypadáš moc dobře. - To zrůdy nikdy.
Nic mi není. Doktoři nám dělali testy.
Čekám na výsledky.
Máš dost hlubokou temenní sraženinu.
Jak to můžeš...?
- Operovatelná? - Na Zemi ne. - A kde jinde by mi to asi...
Takže já jsem zdravý skautík asi jako ty meteorolog, co?
- Něco právě prasklo. - Nemůžeme tu zůstat. Rychle!
Raketopláne, musíme se přesunout. Nebudete nás moct vyzvednout z věže.
Dejte nám heslo.
Cleaves, nech to, je to mimo.
Musíme se vrátit dolů a rozeběhnout ventilaci.
- Teď můžu raketoplán přesměrovat na nádvoří. - To heslo neuhádneš.
Uhádnu, protože jsem ho sama vymyslela.
Raketopláne, slyšíte mě? Tady Forman Cleves.
Odřízlo nás to. Zopakujte žádost.
Musíte nás nabrat na hřišti.
Budeme tam, jak jen to půjde. Jak zní heslo?
Heslo zní "Zlobivec", opakuji, "Zlobivec".
Rozumím. Vyzvedneme vás na hřišti. A co Předáci?
Ti se tu všichni roztaví.
Zlobivec? Dobrá trefa.
Nebylo to štěstí. Vždyť jsme obě jedna osoba.
Tady je to vždycky zamčené. Skrat musel uvolnit zámky.
Co to je?
Vyřazené tělo. Nejspíš poškozené.
Odhozené na hromadu.
Jeden z mých starých Předáků.
Hnije tu, plně při vědomí.
Dokážeš si představit, co zažívají?
Jak tohle může společnost dovolit?
A kdo jsou tu pak skutečné zrůdy?
Tohle musíme zastavit.
Musíme to dostat na veřejnost.
Dobře, měla bych nápad.
Přišel jsi pro mě, teď je mezi námi pouto.
Navzájem si věříme.
Tak mi věř i v tomhle.
Něco tu mám. Je to člověk, ale signál slábne.
A to je špatný...
Signál je pryč. Je mrtvá.
Právě z ní vyhasla poslední známka života.
Je mi to líto, Jennifer.
Leží tu už několik hodin.
Ale pokud je skutečná Jennifer tady...
Rory je v maléru!
Promiň, kámo. Rozkazy od šéfky. My proti nim, no ne?
To ty oči.
Proč tu jsou?
Aby nás obvinili.
Nevšímejte si jich. Už to není daleko.
Měl jsem dělat pošťáka po tátovi.
Už jsem u vás...
Jsem tu.
Vím, že to bolí.
Mrzí mě to.
Spěte.
Tys ji zabila.
Zabila jsi naši Jen.
A jsem teď silnější, Buzzi.
Umím růst!
Chemická řetězová reakce, nezastavím to. Všechno tu poletí do luftu.
- Kolik máme času? - Hodinu? Pět vteřin?
Něco mezi tím.
Ven!
Rory!
Jennifer našla únikový tunel pod kryptou.
Pod kryptou v plánech nic není.
Vede ven z kláštera. Možná i přímo pod TARDIS.
Nemáte něco na šlupku do hlavy?
Takhle se chovají k nám všem. Už chápeš?
Jsi jedním z nás, Doktore.
Říkejte mi Smith. John Smith.
Bez Buzzera odtud neodejdeme!
Jdu pro něj.
Nebyl jsem k vám úplně upřímný.
Nemusíme je zamykat. Jenom jim ukážeme, co jsme našli.
To bych neřekla!
- Rory Ponde! Roranicus Pondicus! - Co si sakra myslíš, že děláš?
Odhazovali tu živá Těla a nechali je hnít. Zaživa!
- Lidé by o tom měli vědět. - Rory, na tohle nemáme čas!
- Každo chvíli to tu vybouchne! - Tohle se mi nelíbí, pusť je ven.
Ta malá holčička zesílila.
Ta malá holčička v červených gumákách, co zabloudila v bažině.
Zesílila. Vyprávěla jsem ti o ní, vzpomínáš?
Ale o ní mi říkala ta druhá Jennifer.
Jaká druhá Jennifer?
Tys mě obelstila? Otevři ty dveře!
Odpusťte mi to!
- Musíme být svobodní. - Taky mě to mrzí, Mirando.
Ze všech lidí na světě musíš být zrovna tou se sraženinou v temeni.
Ale i tak, vítej v lidské rase.
Každou chvíli se celá tahle místnost zaplní vařící kyselinou, jen tak mimochodem.
Zastavíme to?
Jen tak mimochodem, ne.
Vytvořila jsi dalšího Předáka, jen abys mě obelstila!
Když jsem vás našel, byly jste obě z Těla a sehrály jste to na mě!
- Skutečná Jen je mrtvá, že ano?! - Je pryč, Rory!
Připravujeme se na přistání. Buďte připraveni.
Lidé budou roztavení, tak jak si zaslouží. A továrna pak bude zničena.
Skutečná bitva započne, až se dostaneme na pevninu. Lidé nebudou mít šanci.
Jsi jedním z nás, Doktore. Přidej se k revoluci!
Musím je dostat ven!
- Tohle nevydrží. - Jestli má někdo lepší plán, jsem jedno ucho!
Vlastně, jestli má někdo lepší plán, vezmu vás na planetu, kde mají všichni jen jedno ucho!
Nemůžeme je jen tak nechat zemřít.
- Cink cink! - Doktore!
Cink cink!
Kyselina se prožírá skrz.
Stůj!
To bude telefon!
Někdo ho zvedňtete. Jimmy... Ne, já ho zvednu. Klídek.
Děkujeme vám za uložení vašeho hovoru u Morpeth Jet...
Nazdar, Adame, já jsem Doktor. Teda druhej Doktor.
Nebo Smith. Je to dost složitý a nudný. Ale co na tom, máš narozeniny!
- Už jsi dneska skákal po posteli? - Strašně vysoko!
Na snídani si dej čokoládu. Jesti se ti před dopolednem neudělá zle, neděláš to pořádně.
- Teď by sis asi rád promluvil s tátou. - Ano!
Tatínku?
Jen jdi. Co je nám do toho druhého Jimmyho? Jste oba stejní, ne?
No tak, Adam čeká.
Tatínku, co je to za zvuky?
Co se děje, tatínku?
Donutil jsi ho ke slabosti, Doktore.
Ne, dopomohl jsem mu k lidskosti.
Pěkný slovo, ne? "Lidskost".
- Dickene, odsaj kyselinu ze studny v kryptě. - Opovaž se! - Už mě to nebaví.
Jaký má tahle válka smysl?
Koukni se na sebe.
Byla jsi milá holka.
A co jsi teď?
Jedna velká noční můra.
Nechci, aby svět zaplavily zrůdy.
Továrnu před roztavením nezachráníš, šéfko.
Lidstvu se pomstím s tebou nebo bez tebe.
Může z toho ale vzejít něco o tolik lepšího než pomsta!
Pusťte mě!
Nemůžeme mu pomoct, kyselina se dostala k srdci.
- Drž se. - Z tohohle úhlu jsem docela fešák.
Je mi to líto.
Jsem jen kopie.
Adam si zaslouží skutečnýho tátu.
- Kušuj. - Co chceš, abych udělal?
Jen si řekni.
Odteď už je to jen na tobě.
Budeš táta.
Však víš, jak se to dělá.
Jimmy Wicksi, je z tebe otec.
Tatínku? Kde mám tatínka?
Tatínku, to jsem já!
Nazdar, sluníčko! Co máš za lubem?
- Rozbalování dárků. - Tak to má být.
Dneska se bav.
A pamatuj si, že tvůj táta tě má moc rád.
Kdy se vrátíš domů?
Tatínek dorazí ještě dnes, Adame.
Hurá!
A teď pohyb!
Utíkejte!
Padá na nás střecha!
- Musíme ji zastavit. - Tyhle dveře nemají zámek.
Ale tamty ano.
Ne!
Už se žene!
Tomu říkám dramatický vstup!
Tak honem!
Já neodejdu!
Teď máme šanci utéct!
- Dám vám čas odletět. - To zrovna!
Za chvíli to tu vybouchne, ale já ji můžu zastavit.
Můžete to přežít oba, ne?
Nebo by tu měl radši zůstat pan Smith?
Samozřejmě, že ne. Ale s tímhle mužem jsem já cestovala.
A ty jsi úžasný a špatně jsem tě odhadla, ale nejsi on.
Amy, prohodili jsme si boty.
- Já jsem Doktor. - A já Tělo.
To není možné.
- Ty jsi on. - Ne, nejsem. - Já jsem původní Doktor, Amy.
Museli jsme vědět, jestli jsme opravdu stejní, abychom pochopili Tělo. A to šlo udělat jen skrz tebe.
Nikdy jsem si nemyslela, že to bude možné.
Co?
Jsi dvakrát takový muž, než za jakého jsem tě měla.
Tlač, Amy.
Ale jen až ti to ona řekne.
Amy, rychle!
- Má smrt nadchází. - Ale na tuhle jsi nás nepozval.
- Cože? - Nic. Tvoje molekulární paměť by to mohla přežít. Nemusí to být konec.
Jestli se někdy zjevím a začnu ti vyjídat spižírnu, uvidíš, žes měl pravdu.
Ne, prosím...
- Ty taky, Cleaves. - Zůstávám.
- Není čas na zdvořilá gesta! - To říká ten pravej. Ani se nehnu!
Foreman Miranda Cleaves, úžasná! Ale pozor na imitace.
Padejte už odtud, vy bando!
- Tohle ji rozpustí. - I nás.
- Třeba se z toho nějak dostaneme. - A jak? - Nechme se překvapit.
Energie TARDIS stabilizovala Předáky. Už jsou z vás normální lidé.
A co já? Pořád mám tohle.
Žádný problém. Něco na to mám. Malý, červený...
a chutná to jak spálená cibule.
Ale zbaví tě to krevní sraženiny.
Šťastné konce!
Nazdar, chlapáku!
- Tatínku, jsi zpátky! - Jak se máš?!
Vážně to máme udělat?
Vaše společnost říká světu, že všechno skončilo.
Vy je musíte přesvědčit, že to všechno teprve začíná.
Ať si uvědomí, co Tělu provádějí. Ať přestanou.
Dickene, pamatuj si, že lidé jsou v jádru dobří.
Nesmíš je nenávidět.
Jak bych mohl? Jsem teď jedním z nich.
A nezapomeňte, kolik lidí zemřelo. Ať to nevyjde nadarmo.
Ať vás všichni vyslechnou.
Připraven?
- Bok po boku. - Jasně, šéfko.
V pořádku?
Říkal jsem ti, abys dýchala. Tak dýchej.
- Proč? - Dýchej!
Co se to s ní děje?
Dostaň ji do TARDIS.
Co je to s ní?!
Má kontrakce.
Chystá se rodit.
Co to říkal? To přece...
Rory, tohle se mi nelíbí.
- Vysvětli mi to! - Jak včelička opiluje kytičku? Čeká dítě.
Potřeboval jsem vidět Tělo v jeho rané fázi. Proto jsme tam vůbec došli.
Chtěl jsem vás vysadit na rybu s hranolkama,
ale celý se to semlelo v jeden velkej tentononc. Krásný slovo, tentononc.
Bolí to!
- Dýchej! - Potřeboval jsem tolik informací, abych mohl blokovat signál pro Tělo.
Jaký signál?
Signál tobě.
Ustup od ní, Rory.
- Proč? Ne! - Můžu to udělat co nejhumáněji, jak jen to půjde, ae musíš od ní hned odstoupit!
- Doktore, teď se vážně dost bojím. - Nemusíš se bát.
Vydrž. Slibuju, že tě najdeme, ať už jsi kdekoliv.
Vždyť jsem přímo tady!
Ne, nejsi. A nebyla jsi tu už docela dlouho.
Už jsme připraveni, zlatíčko?
Maličký už je na cestě.
Jdeme na to.
Tlač!
POKRAČOVÁNÍ PŘÍŠTĚ
přeložil Hurley