MINULE… - Pandorika se otevírá.
- Co je to? - Krabice, klec, vězení.
Byla postavena, aby pojmula tu nejobávanější bytost ve vesmíru.
Cokoliv mocného co znám. Proč to nevím já?
Všechno co tě kdy nenávidělo, sem právě teď jde.
Jsou tu všichni, všichni, jen kvůli tobě. Co bys jen mohla být?
Pokud si na něco dokážeme vzpomenout, může se to vrátit.
Ahoj, Amy.
Ale ty jsi umřel. Jak to, že jsi tady?
- Jak se jmenuješ? - Rory.
- Jak to, že si na mě nepamatuje? - Protože jsi nikdy neexistoval.
Kdo jsou ti Římani? Nejsou skuteční, nemohou být.
Všichni jsou v té knížce v Amyině domě.
- Je to past, musí být. - Plastový Římani. Duplikáty!
Poslouchej, musíš utéct. Jsem věc! Zabiju tě! Prostě jdi!
S TARDIS je něco špatně, jakoby jí ovládalo něco jiného.
26tého Června, 2010.
Scénář byl vymyšlen ze vzpomínek tvé společnice.
Rory Williams z Leadworthu.
Můj přítel. Jak bych mohla zapomenout?
Praskliny v čase má na svědomí Doktor.
- Pandorika je připravena. - Připravena na co?
Připravena na tebe.
Každé slunce, každá supernova, každý okamžik.
Celý vesmír jako by nikdy neexistoval! Poslechněte mě!
O 1 894 let později…
Milý Santo, děkuji ti za ty panenky, tužky a rybu.
Jsou Velikonoce, tak doufám, že jsem tě nevzbudila.
Ale je to naléhavé.
Na mé zdi je prasklina.
Teta Sharon říká, že je to normální prasklina, ale…
vím, že není. Protože, jsem slyšela hlasy.
Takže mohl bys prosím, prosím, poslat někoho to zpravit?
Nebo policistu. Nebo…
Hned se vrátím.
Je to krásná kresba, Amelio.
A co jsou tyhle?
Hvězdy.
Ale, Amelio!
Víte co,
nepůjdeme ven?
Co vidíš, Amelio?
Měsíc.
A co ještě?
Jen tmu.
Žádné hvězdy.
Když by tam byli hvězdy, tak bychom je viděli, ne?
Amelio, podívej se na mě.
Víš, že je to jen příběh, že ano?
Víš, že neexistuje nic jako hvězdy.
Je to docela běžné. V celé historii lidé mluvili o hvězdách.
Bůh ví odkud to přišlo.
Jen nechci, aby vyrostla a přidala se k těm Hvězdným Kultům.
Nevěřím tomu Richardovi Dawkinsovi.
Přijď, Pondová
Pojď, teto Sharon.
- Koukni na to! To je dobrý, viď? - Tohle ne! Tudy.
- Ale vždyť na nic nekoukáme. - Tudy!
Amelio!
Zůstaň tu Pondová
Amelio!
Amelio?
Amelio!
Amelia Pondová ať se prosím, hlásí na recepci. Její teta tu na ní čeká.
Amelia Pondová, ať se hlásí…
Promiň.
Dobře, holka.
Teď to bude komplikovaný.
VELKÝ TŘESK
O 1 894 let dříve…
Takže vesmír skončil.
A tys o to přišla.
V roce 102.
To asi znamená, že jsme se nikdy nenarodili.
Já hned dvakrát.
Smála by ses tomu.
Prosím zasměj se.
Doktor řekl, že vesmír je obří a komplikovaný, a že se občas stanou zázraky.
Jeden by se mi teď hodil.
Rory! Poslouchej, není mrtvá.
No, je mrtvá, ale není to konec světa.
No, je to konec světa. Vlastně, to je konec vesmíru. Ale, ne. Počkej.
Doktore? Doktore!
- Musíš mě dostat z Pandoriky. - Vždyť v ní nejseš.
Ale jsem. No, teď zrovna ne, ale tehdy jsem v ní byl.
No, tehdy teď z tvého pohledu, což je tehdy z mého pohledu.
Cestování časem, vždycky to mate.
Z venku je to jednoduché otevřít jen namiř a zmáčkni.
Tak běž.
Jo a až to bude, nechej jí šroubovák v horní kapse. Hodně štěstí!
Co tím myslíš?
Co až bude?
Jak jsi to udělal?
Dal jsi mi to?
Ne, nedal.
Dal. Hele.
Časová energie. Stejný šroubovák, v rozdílných bodech vlastního času.
Takže jsem ti to dal já. Já z budoucnosti.
Mám budoucnost. To je fajn.
Tohle ne.
Jo. Co jsou zač?
Dějiny se zhroutily. Celé rasy byly smazány z existence.
Jsou jen přetrvávající vjemy.
Ozvěny, fosilie v čase.
- Otisky toho co nikdy nebylo. - Co to znamená?
Totální kolaps událostí. Vesmír se doslova nikdy nestal.
Tak jak to, že tu jsme? Co nás drží naživu?
Nic. Jsme v oku bouře, to je vše. Jsme to poslední světlo, co zhasne.
Amy. Kde je Amy?
Zabil jsem jí.
Ale, Rory!
Doktore, co jsem zač?
Jsi Nestenský duplikát. Hrouda plastu s deziluzí lidskosti.
Ale teď už jsem Rory.
Cokoliv se dělo přestalo.
- Jsem Rory! - To mluví tvůj program.
Můžeš jí pomoci? Můžeš něco pro ní udělat?
Jo, pravděpodobně, když bude čas.
Čas?
Celé tvorstvo bylo vymazáno. Víš kolik životů nikdy nevzniklo?
Všichni ti lidé co nikdy nežili?
Tvoje holka není důležitější než celý vesmír.
Pro mě jo!
Vítej zpátky, Rory Williamsi!
Promiň, musel jsem si být jistý. Dáváš pořádný pecky.
Dobře, musíme jí dostat dolů.
A sundat ti tenhle výraz z tvé plastiský hlavy. Ráno se ženíš!
- Takže máš plán? - Dalo by se to tak říct.
Vzpomínky jsou mocnější, než si myslíš a Amy Pond není obyčejná dívka.
Vyrůstala s časovou trhlinou ve své zdi. Vesmír se vléval do jejích snů každou noc.
Nesteni vzali její paměťový otisk a dostali víc, než chtěli.
Jako tebe. Ne jen tvou tvář, ale i tvé srdce a tvou duši.
Nechávám jí zprávu, aby věděla co se děje až se probudí.
- Co to děláš? - Zachraňuju jí.
Totální vězení. Nemůžeš uniknout ani smrtí. Nutí tě to zůstat naživu.
- Ale vždyť už je mrtvá. - Z velké části. Pandorika jí tak může dát do stáze.
Stačí jen, aby hledala její živé DNA a obnovila jí.
- Jak dlouho to potrvá? - Asi tak 2 000 let.
Jsi v pořádku?
Kdo jsi?
Jsem… v pohodě. Měla bych si… odpočinout.
- Odpočiň si, to Doktor říkal. - Jaký Doktor?
Je tady. Nechal mi zprávu v mé hlavě, jsem jako záznamník. Kde to jsem?
Moment.
Národní muzeum, viď? Byla jsem tu, když jsem byla malá…
Jo, složitý.
Podívejme se, to je…
1996?
Kdo jsi?
To je dlouhej příběh.
Oh!
Velmi dlouhej příběh.
PANDORIKA V DĚJINÁCH
Bude v té bedně 2 000 let?
Jo, ale mi to vezmeme zkratkou. Riveřin manipulátor víru.
Pitomý způsob cestování v čase, ale vesmír je teď mrňavej. Bude to v pohodě.
- Takže, budoucnost pořád je? Náš svět? - Jeho verze. Ne tak úplně ta jakou jsi znal.
Země je sama ve vesmíru.
Pojďme se na to kouknout.
Polož sem ruku.
Neboj, mělo by to být bezpečný.
Toho se nebojím.
Bude v pořádku. Nic se tam nedostane.
- Ty ses tam dostal. - No, jsem jenom jeden, počítal jsem to.
Tahle bedna potřebuje stráž. Zabil jsem tu poslední.
Ne. Rory, ne. Ani na to nemysli.
- Bude úplně sama. - Nic neucítí.
Vsadíš se?
2 000 let Rory. Nebudeš ani spát, budeš vzhůru každou sekundu.
Zblázníš se z toho.
Bude víc v bezpečí, když tu budu?
Podívej se mi do očí a řekni mi, že nebude víc v bezpečí.
- Rory… - Odpověz mi!
Ano. Očividně.
Tak jak bych jí tu mohl nechat?
Proč musíš být tak…
lidskej?
Protože právě teď, jím nejsem.
Poslouchej mě.
Tohle je poslední rada, kterou dostaneš na opravdu dlouhou dobu.
Seš živej plast, ale nejseš nesmrtelnej. Nemám ponětí, jak dlouho vydržíš.
A nejsi nezničitelnej. Drž se daleko od tepla a radiových signálů.
Nemůžeš se uzdravovat či opravovat. Takže, ať se budeš nudit sebevíc, nepřibližuj se k...
Podle legendy, kamkoliv byla Pandorika odnesena, během té dlouhé historie
byl u ní římský voják, který jí strážil.
Objevuje se jako ikonický obraz v díle mnoha kultur,
a je tu několik zdokumentovaných setkání s ním.
Varoval mnoho lidí, kteří se pokoušeli otevřít bednu než nadešel správný čas.
Jeho poslední zaznamenané zjevení bylo během náletu na Londýn v roce 1941.
Skladiště, ve kterém byla Pandorika uložena bylo zničeno
bombou, ale budka byla nalezena druhé ráno, v bezpečné vzdálenosti od požáru.
Byli tu výpovědi očitých svědku, z noci toho požáru,
že viděli postavu v Římských šatech táhnout bednu
z plamenů. Od té doby, nikdo tohoto osamělého Vojáka neviděl,
a mnoho lidí spekuluje, že pokud existoval, že zemřel během toho požáru,
při vykonávání posledního činu oddanosti budce, kterou chránil skoro 2 000 let.
Rory. Oh, Rory.
- Vyhladit! - Co to je?
Vyhladit!
... problémům.
Oh! Dvě? Komplikovaný.
Vyhladit!
Obnova zbraňových systémů.
- Pojďte Pondovky. - Vyhladit!
Co děláme?
Utíkáme do slepé uličky, kde dostanu geniální plán,
v kterém v ní nejsme.
Co se tu děje?
Zmizte odsud. Prostě běžte.
Odhoď to zařízení!
Není to zbraň. Proskenuj to. Není to zbraň a ty nemůžeš plýtvat energií.
Sken indikuje neozbrojeného vetřelce.
Myslíš?
Vidění je poškozeno! Vidění...
- Amy? - Rory!
Je mi to líto. Moc líto. Nemohl jsem si pomoci. Prostě se to stalo.
Sklapni.
Jo, sklapni, protože musíme jít, jdeme!
Čekal jsem 2 000 let. Čekal jsem na tebe.
A nesklapne.
Pauza!
Nadechněte se!
No, někdo se asi těch 2 000 let nudil.
Mám žízeň. Můžu dostat napít?
Pořád něco chceš viď?
Světlo! Světlo z Pandoriky,
muselo padnou na Daleka.
Ven, ven ven!
Takže 2 000 let. Jak ses měl?
Držel se od problémů.
- Jak? - Neúspěšně.
Ten Mop! Takhle jsi vypadal před těmi roky když jsi mi dal šroubovák.
Tak nebudu ztrácet čas.
Rory! Poslouchej, není mrtvá.
No, je mrtvá, ale není to konec světa.
Hups, pardon.
Jak to dělá? Je kouzelník?
- Musíš mě dostat ven z Pandoriky. - Vždyť v ní nejseš.
Ale jsem. No, teď zrovna ne, ale tehdy jsem v ní byl.
Dobře, jdeme.
Moment!
Teď nemám šroubovák, právě jsem ho dal Rorymu.
Jo a až to bude, nechej jí šroubovák v horní kapse.
Tak dobře.
Tak jdeme! Ne, moment. Jak jsi věděla, že sem máš přijít?
Můj rukopis. Dobře.
Tady máš, napij se!
Co to je? Jak to děláš?
Manipulátor víru. Levný a ohavný cestování v čase.
Pro tebe opravdu špatný. Snažím se toho zbavit.
- Kam jdeme? - Na střechu!
Doktore, to jsi ty. Jak to můžeš být ty?
- Jsi to ty, Doktore? - Jo, jsem to já.
Já z budoucnosti.
Jsi… teda, je…
- Je mrtvý? - Co?
Mrtvý? Ano, ano. Jistě, že je.
Dobře, mám 12 minut, to je dobrý.
12 minut života? Jak to může být dobrý?
za 12 minut toho uděláš hodně. Vycucáš bonbón, koupíš si sáňky,
rychle se vykoupeš. No tak, na střechu!
- Nemůžeme tě tu nechat mrtvého. - Dobrý.
To teď velíš? Tak mi řekni, co uděláme s Amelií?
Kam šla?
Amelio?
Není žádná Amelia.
Od teď nikdy nebyla. Dějiny stále kolapsují.
- Jak tu můžu být, když tu není ona? - Jsi anomálie.
My všichni. Prostě se držíme na oku bouře, ale to oko se zavírá
a když nic neuděláme, realita se nikdy nestala.
Dnes, smrt je prostě výsledek. Tak, jdeme!
Neumře.
Čas může být přepsán.
Najde způsob. Vím, že jo.
Pohyb. No tak!
Obnovit!
Cože, to už je ráno? Jak se to stalo?
Dějiny se smršťují. Poslouchá mě někdo?
Vesmír se hroutí. Nemáme moc času.
Co to děláš?
- Hledám TARDIS. - Ale ta vybuchla.
Dobře, tak hledám, vybuchující TARDIS.
Nechápu to.
Takže, TARDIS vybuchla a vzala vesmír sebou. Proč by to dělala? Jak?
Dobrá otázka na jindy. Otázka je: Když totální kolaps událostí,
znamená, že každá hvězda ve vesmíru nikdy nebyla.
Takže pokud jsou všechny hvězdy pryč, tak co je tohle?
Jak jsem říkal, hledám vybuchující TARDIS.
- Ale to je slunce. - Vážně?
Hele na ten hluk co to slunce dělá.
To je moje hořící TARDIS.
To udržuje Zemi horkou.
Doktore, je tam ještě něco.
- Je tam hlas. - Já nic neslyším.
Věř plastu.
Promiň mi to, lásko.
Doktore, to je River. Jak tam může být?
Musí to být nahrávka nebo tak.
Ne, není. Nouzové protokoly
v TARDIS zabezpečili kontrolní místnost a hodili jí do časové smyčky, aby jí zachránili.
- Právě teď je v srdci té exploze. - Promiň mi to lásko.
Promiň mi to lásko.
Zlato, jsme doma.
V takovouhle hodinu?
Amy!
- A plastický voják? - To je dobrý, je na naší straně.
Vážně? Chodila jsem s Nestenským duplikátem
vyměnitelná hlava, takhle jsme měli plno překvapení.
Takže, mám otázky.
Ale hlavní je tahle:
Co to sakra máš na hlavě?
To je fez. Odteď ho budu nosit. Fezy jsou cool.
Vyhladit!
Útěk, rychle, pohyb, pohyb. Honem! No tak!
- Doktore, pojď. - Pšt.
Jde pryč, hledá jinou cestu sem.
Musí si obnovit energii než znovu zaútočí.
Takže to znamená, že máme přesně 4 minuty než bude moct zabíjet.
- Jak to víš? - Protože tehdy mě zabije.
- Zabije? Co tím myslíš? - Ale to máš jedno.
Jak může vůbec existovat? Byl smazán z času a teď je zpět. Jak?
Říkal jsi, že světlo z Pandoriky…
Není to světlo, je to obnovující pole, ale to je fuk. Říkejme tomu světlo.
To světlo vrátilo Amy, ale jak mohlo vrátit toho Daleka když nikdy neexistovali?
Dobře, řekni to.
Když TARDIS vybuchla, způsobilo to totální kolaps událostí. Časovou explozi.
A ta zničila každý atom v každém okamžiku ve vesmíru.
- Až na… - Až na vnitřek Pandoriky.
Perfektní vězení. Uvnitř je perfektně uchovaných pár bilionů atomů vesmíru jak byl.
Teoreticky byste mohli vyvolat celý vesmír z jediné z nich,
jako klonování těla z jediné buňky. A máme velký rodinný balení.
Ne, je to moc rychlý, nechápu to.
Ta bedna obsahuje vzpomínky vesmíru a to světlo vysílá paměť.
- A takhle to uděláme. - Uděláme co?
Znovu zapálíme oheň. Restartujeme vesmír.
Jdeme!
Doktore, to je směšný.
Pandorika částečně obnovila jednoho Daleka.
Když to nezvládne restartovat jedinou živou formu jak by to zvládlo celou realitu?
Co když tomu dáme moment nekonečné síly?
Co když pošleme světlo z Pandoriky do každé části vesmíru a času?
To by bylo krásný, zlato, ale to nemůžeme, protože to je nemožný.
A, vidíš? Není. Je to skoro nemožné.
- Stačí nám jedna jiskra. - K čemu?
Velký Třesk Dvě! Tak poslouchej…
- Vyhladit! Vyhladit! - Zpátky. River, vrať se!
Vyhladit!
Doktore. Doktore, to jsem já, River. Slyšíš mě?
Co je? Co potřebuješ?
Kam zmizel?
- Sakra, může být kdekoliv. - Šel dolů. Před 12 minutama.
- Ukaž mi ho! - River, umřel.
Systémy se obnovují!
- Budete vyhlazeni! - Musíme jít. Přichází k životu.
Běžte k Doktorovi. Budu hned u vás.
Budeš vyhlazena!
Ještě ne, tvé systémy se stále obnovují.
Což znamená, že tvé štíty jsou ohrožené.
Jeden Alpha Mezonový výtrysk skrz tvé oko tě okamžitě zabije.
Záznamy ukazují, že budeš mít slitování.
Jsi Doktorova společnice.
Jsem River Song. Zkontroluj své záznamy.
Slitování!
- Řekni to znovu. - Slitování!
- Ještě jednou. - Slitování!
Jak to, že tu není? Byl mrtvý.
Doktore? Doktore!
Byl mrtvý!
Kdo ti to řekl?
- On. - Pravidlo první: Doktor lže.
- Kde je Dalek? - Umřel.
Doktore!
Proč nám říkal, že je mrtvý?
Byli jsme rozptýlení.
Dokud naháněl Dalek nás, mohl tady pracovat.
Doktore, slyšíš mě?
Co jsi to dělal?
- Co se děje? - Realita se hroutí.
Zrychluje se to. Koukni na tuhle místnost.
- Kam všechno zmizelo? - Dějiny jsou mazány.
Vyprchává čas. Doktore, co jsi tu dělal? Řekni nám to!
Doktore?
Velký… třesk… dvě.
Velký Třesk. To je začátek vesmíru, že jo?
Co? A Velký Třesk dvě to všechno vrátí zpátky?
- Tohle tím myslíš? - Oh.
- Co? - TARDIS pořád hoří.
Exploduje v každém bodě dějin.
Když hodíme Pandoriku do té exploze, přímo do jejího srdce…
Tak co?
Tak budiž světlo.
Světlo z Pandoriky exploduje všude najednou,
- Tak jak řekl. - A to by zabralo?
To by to všechno vrátilo?
Obnovující pole, poháněné explodující TARDIS,
odehrávající se v každém okamžiku dějin. Tak to je geniální. Mohlo by to fungovat!
Propojil manipulátor víru se zbytkem budky.
Proč?
Aby to mohl vzít sebou.
Hodlá letět s Pandorikou do srdce té exploze.
- Jsi v pořádku? - A ty?
Ne.
No, tak sklapni!
Amy… chce si s tebou promluvit.
Tak co se stane? Velký třesk dvě?
Co se s námi stane?
Všichni se probudíme jako by se to nestalo.
Nic z tohohle se nestane a my si to nebudeme pamatovat.
River…
vrátí se i on?
- Doktor bude v srdci exploze. - Takže?
Takže všechny praskliny v čase se zavřou,
ale on bude na špatné straně,
uvězněn ve vesmíru co nebyl, v nicotě mezi světy.
Všechny vzpomínky na něj budou vymazány.
Nikdy se nenarodí.
Takže, prosím.
Chce si s tebou promluvit, než odejde.
Proč ne s tebou?
Ještě mě vlastně nezná.
A teď už ani nepozná.
Ahoj.
Amy Pondová.
Dívka co čekala.
Celou noc ve své zahradě.
- Stálo to za to? - Sklapni. Samozřejmě, že jo.
Ptala ses mě, proč tě beru sebou a já ti řekl…
Jen tak.
- Lhal jsem. - To není důležité.
Je. Je to ta nejdůležitější věc co zbyla ve vesmíru.
Důvod proč to dělám.
Amy, tvůj dům je moc velký.
Velký, prázdný dům.
A jen ty. A teta Sharon.
Kde byli tvý rodiče? Kde byli…
všichni co žili v tom velkém domě?
- Ztratila jsem je. - Jak?
Co se s nimi stalo?
- Kam šli? - Ne…
- Nevím… - To je dobrý, nepanikař.
Není to tvá chyba.
Ani si nevzpomínám.
Byla tu prasklina ve zdi v tvém pokoji.
A ta se projídala tvým životem dlouhou dobu.
Amy Pondová,
úplně sama.
Dívka co nedávala smysl.
Jak jsem mohl odolat?
Jak jsem mohla zapomenout?
Nic není zapomenuto,
ne doopravdy.
Ale musíš se snažit.
Doktore, zrychluje to!
Bude tu opravdu velký třesk. Velký třesk dvě.
Zkus vzpomínat na svou rodinu a oni tam budou.
Jak na ně mám vzpomínat, když nikdy neexistovali?
Protože…
jsi mimořádná!
Ta prasklina na tvé zdi, po celou tu dobu
se vesmír vléval do tvé hlavy.
Přivedla jsi Roryho zpátky, můžeš vrátit i je.
Jen si pamatuj,
a oni tam budou.
Ale ty ne.
Budeš mít svou rodinu zpět.
Nebudeš už potřebovat imaginárního kamaráda.
Ha!
Amy Pondová…
kvůli mě brečí, jo?
- Víš co? - Co?
Mám tě.
Zpátky! Zpátky!
To je od Doktora.
Co píše?
Geronimo.
Oh!
Dobře.
Takže jsem unikl. Super!
Miluju, když to udělám.
Nohy, ano.
Motýlek, cool.
Fez si můžu koupit.
Pláž! Ta je nejlepší!
Automatický písek!
Automatický písek?
To znamená co?
Je automatický, totálně.
Uklízí tyčky od lízátek…
Ne, moment! To je minulý týden. Letěli jsme na Vesmírnou Floridu.
Vracím se zpátky.
Moje… moje časová linie se rozplétá,
maže se.
Uzavírá.
Ahoj, vesmíre.
Sbohem, Doktore.
Amy?
Ah, tři týdny zpět, když dala tu kartu do okna. Amy!
Musím ti něco říct!
Slyší mě!
Ale když mě slyší...
Hodně štěstí všichni, buďte hodní a nenechte jí otevřít oči.
Amy, zatím ahoj. River, budu potřebovat tvůj počítač.
Amy, musíš mi věřit. Nikdy to nebylo víc důležité.
Ale ty mi neříkáš vždycky pravdu.
Kdybych ti pořád říkal pravdu, nepotřeboval bych, abys mi věřila.
Doktore, tak prasklina ve zdi.
- Jak tu může být? - Ještě nevím, ale dělám na tom.
Teď poslouchej.
Pamatuješ, co jsem ti řekl, když ti bylo sedm?
- Co jsi mi řekl? - Ne, ne.
O to tu nejde.
Musíš si vzpomenout.
Vzpomenout na co?
Doktore?
Ameliin dům.
Když jí bylo sedm.
Noc kdy čekala.
Dívka co čekala.
Tak pojď.
Je to sranda.
Myslel jsem, že když mě uslyšíš, mohl bych se nějak udržet.
Hloupý já.
Hloupý starý Doktor.
Až se probudíš,
budeš mít mámu a tátu…
A na mě si nebudeš ani pamatovat.
No, možná trošku.
Bude jen příběh v tvé hlavě.
Ale to nevadí.
Nakonec jsme všichni jen příběhy.
Jde jen o to udělat ho dobrej, viď?
Protože byl, víš?
Byl to ten nejlepší.
Hloupý starý muž
ukradl kouzelnou budku
a utekl pryč.
Řekl jsem ti někdy, že jsem jí ukradnul?
No, vypůjčil. Měl jsem v plánu jí vrátit.
Oh, ta budka, Amy.
Budeš snít o té budce.
Nikdy tě to neopustí.
Velká a malá ve stejnou dobu.
Zcela nová a prastará.
A ta nejmodřejší modrá vůbec.
A ty časy co jsme s ní prožili.
Bychom měli.
Nikdy neměli.
V tvých snech tu stále bude.
Doktor a Amy Pondová.
A dny, které nikdy nepřišly.
Praskliny se zavírají.
Ale nemůžou se zavřít pořádně, dokud jsem tady.
Teď už sem nepatřím.
Asi přeskočím zbytek přetáčení.
Nesnáším opakování.
Žij dlouho. Miluj Roryho.
Sbohem, Pondová.
Dobré ráno!
Ty jsi má máma.
- Pane bože. Ty jsi má máma. - No, jistě, že jsem.
Co se to s tebou děje? Tohle je tvoje snídaně,
dělal jí tvůj táta, takže jí klidně vyhoď z okna, je to hrůza.
Sejdeme se dole, za 10 minut? Dnes je velký den!
Jasně, že je to má máma. Proč mě to překvapilo?
Oh, Amelio.
Bojím se, že použiju stejné vtipy jako svědek.
Ty seš můj mrňavě malej táta!
Amelio, proč se chováš jako bys nás nikdy neviděla?
Nevím. Je to prostě…
Ahoj!
Nepřijde ti jako bys zapomněl na něco opravdu důležitého?
Nepřijde ti, že máš v hlavě nějakou skvělou věc,
a víš, že by sis na ní měl vzpomenout, ale nemůžeš?
Jo.
To říkáš jen proto, že se mě bojíš?
Jo.
- Miluju tě. - Jo.
Teda, taky tě miluju!
Dámy a pánové, otec nevěsty: Augustus Pond!
Promiňte, všichni.
Dejte mi dvě minutky. Jen musím něco ještě přepsat.
Tvůj otec, Amelio, mě jednou zabije.
Ledaže bych ho preventivně zabila první.
Amy?
Jsi v pořádku? Jo, v pohodě. Jsem…
v pohodě.
Jasně. Ehm…
Ty brečíš.
No jo. Proč to dělám?
Protože jsi šťastná, pravděpodobně.
Šťastná Paní Roryová. Šťastná, šťastná, šťastná.
Ne.
Jsme smutná.
- Jsem opravdu, opravdu smutná. - Super.
Proč jsem smutná?
Co je to?
Oh, to ti někdo nechal.
- Žena. - Ale co to je?
- Je to knížka. - Je prázdná.
Je to dárek.
- Ale proč? - No znáš to pořekadlo.
Tu starou... svatební... věc.
Ne?
Amy?
Už můžu.
Promiňte mi to.
Jen poslední úpravy určitých věcí.
Takže,
zdá se to jako rok…
... v šesti letech a prohlásila, že její nová ředitelka není skutečná, protože vypadá jak z komixu.
- Ticho, Tati! - Amy?
- Amelio! - Promiň, ale buď ticho, prosím.
Někdo tu chybí. Někdo moc důležitý.
Někdy moc, MOC důležitý.
- Co se děje Amy? - Promiňte.
Všem se omlouvám.
Ale když jsem byla malá,
- měla jsem imaginárního kamaráda. - Ale ne, už zase.
Otrhaný Doktor. Můj Otrhaný Doktor.
Ale nebyl imaginární.
Byl skutečný.
- Tolik psychiatrů k ničemu! - Vzpomínám si na tebe!
Vzpomínám si!
Přivedla jsem zpátky ostatní, tebe přivedu taky!
Otrhaný muži, vzpomínám si na tebe
a ty jde pozdě na mou svatbu!
Našla jsem tě. Našla jsem tě ve slovech, věděl jsi, že to udělám.
Proto jsi mi řekl ten příběh, o zcela nové, prastaré modré budce.
Oh, to bylo chytrý. Moc chytrý.
Amy, co je to?
Něco starého.
Něco nového.
Něco vypůjčeného.
Něco modrého.
To je Doktor!
Jak jsme na něj mohli zapomenout?
Byl jsme plastovej. On byl v mém dortě. Dlouhý příběh.
Dobře Doktore. Překvapila jsem tě?
Ehm, jo.
Jsem ohromen.
Nikdy jsem to nečekal.
To je štěstí, že mám na sobě zrovna tohle.
Ahoj, všichni.
Já jsem Amyin imaginární kamarád.
Ale přišel jsem.
Ty rozhodně a určitě můžeš políbit nevěstu!
Amelio! Od teď ponechám…
líbací povinnosti zcela novému panu Pondovi.
Ne, já nejsem pan Pond.
- Takhle to není. - Ale je.
- Jo, je. - Takže, všichni.
Posunu svou budku.
Budete potřebovat místo.
Přišel jsem tancovat.
Seš hroznej! To je trapný!
To by bylo. To je dobrý. Musí to být volný.
2 000 let.
Chlapec, který čekal.
Dobrá práce, kámo.
Tancoval jsi?
No, ty vždycky tancuješ na svatbách, viď?
To mi řekni ty.
Spoilery.
Všechno je zpátky, ale nekoukal jsem se.
Díky.
Jsi vdaná, River?
To se mě ptáš?
- Ano. - Ano.
Ne, počkej.
Myslela sis, že se ptám zda si mě vezmeš,
neeebo jestli jsi vdaná?
Ano.
Ale bylo to, 'Ano' a nebo 'Ano'?
Ano.
River…
…kdo jsi?
Brzy to již zjistíš.
A je mi to líto,
ale tehdy se všechno změní.
Hej!
Kam to jedeš?
Ještě jsme se ani nelíbali ve křoví!
Amy!
- Nech toho, je to moje svatba. - NAŠE svatba.
Omlouvám se vám, neměl jsem se vytratit.
Mám práci, víte?
Právě jsi zachránil celý prostor a čas. Dej si dneska oraz.
Možná ještě i kousek zítra.
Prostor a čas ještě není v bezpečí. TARDIS nevybuchla bezdůvodně.
Něco přivedlo TARDIS k tomuto dni a vyhodilo jí do vzduchu.
Proč? A proč teď?
Ticho, ať je to cokoliv, pořád tam je a musím… omluvte mě na chvíli. Halo?
Oh. Ahoj.
Promiňte, je to špatná linka.
Ne, to není možné. Byla uzavřená do Sedmého obelisku.
Byl jsem na modlitbě.
No, ne, chápu, že je to důležité.
Egyptská bohyně na útěku v Orient Expressu.
Ve vesmíru!
Dejte nám chvilku.
Promiňte, něco mi do toho skočilo. Tohle asi bude sbohem.
Jo, asi to bude sbohem. Myslíš, že je to sbohem?
Rozhodně je to sbohem.
Sbohem!
Sbohem.
Nedělejte si starosti, vaše veličenstvo.
Jsme na cestě.
Překlad: Blackthunder
www.doctorwho.cz
DOCTOR WHO se vrátí na Vánoce 2010