SOUČASNOST - ĎÁBLOVA MOHYLA SKOTSKO
Judy! Judy, co to děláš? Tak pojď!
Chci slyšet hudbu!
Kvůli tobě budu mít problémy.
Všichni vědí, že jsou v kopci duchové.
Počkej! Za chvilku to uslyšíš.
To jsou duchové.
Pokud tu zůstaneš poslouchat duchy,
tak vylezou z kopce a snědí tě.
- Ne ne. - Ale ano.
A dají to za vinu mě. Takže pojď.
Slyším to.
Judy! Ne!
Umístím ten příběh do kamene.
Judy!
Umístím tam tvé jméno.
Dok-tor!
Dok-tor! Dok-tor! Dok-tor!
POŽÍRAČI SVĚTLA
Ach, kde jsme to teď?
Aberdeen, Skotsko druhé staletí před Kristem.
Nestěžoval sis, když to byl Mars, co?
Tak proč je najednou Skotsko důležitější,
než strážení Trezoru a dodržování vaší posvátné přísahy?
Myslí si, že ví víc o Římanech než já.
Ach, tak to všechno vysvětluje, děkuji!
Nevíš o deváté legii víc než já. Prostě ne.
Četla jsem knihu. Milovala jsem ji. Přečetla jsem všechno…
- Zmizeli. - Až na to, že ne.
Byli vyhlazeni v bitvě.
Tak kde je ta hromada těl?
Tak kde je devátá legie?
Pokud odešli, tak by ještě odcházeli.
Vidíš 5 000 Římských vojáků pochodujících na jih?
Támhle u řeky.
Sledovali by řeku, tak to dělali.
Je toho spousta, čemu nerozumíš téhle provincii.
- Dostala jsem 1 s hvězdičkou. - "Dostala jsem 1 s hvězdičkou."
Žil jsem v téhle provincii. Vládnul. Farmařil.
Žongloval.
A mluvím jako bývalí vestálek, druhé třídy
tak tě mohu ujistit…
Vsadím se, že támhle dole je Římská legie.
Vydržte, druhé třídy?
Dobře. Jdi a zkontroluj řeku.
Já půjdu najít jejich poslední bojiště.
Dobře, vrátím se sem se římským vojákem.
Jo, ale vážně… druhé třídy?
Jo, je to dlouhý příběh. Jdeme.
Ctím tě, matko.
Ctím tě.
Ctím všechny naše mrtvé.
Ctím tě, otče. Ctím všechny naše mrtvé.
Ctím tě, matko. Ctím tě, otče.
Ctím všechny naše mrtvé.
5 000 římských vojáků. Měj oči na stopkách.
Museli zanechat nějaké stopy.
Spálené chatrče, povražděné místní, obaly od cukrovinek.
Tma! Tma!
- Tma! - Doktore…
Tma! Doktore!
Koukni, kamenná mohyla… Civilizace Piktů.
Ten pták!
Co s ním?
Říkal "tma".
Ano, proto spěcháme, protože už moc denního světla nezbývá.
Ale mluvil!
No jistě, že ano. Je to vrána. Všechny vrány mluví.
- No nemluví v budoucnosti. - Jistě, že mluví.
Jen lidské bytosti s nimi přestali vést inteligentní rozhovory.
A navíc vypadají trochu dopáleně.
Všechny vrány v budoucnosti jsou dopálený?
Ovšem, že ano. To sis nevšimnul, jaký zvuk vydávají?
Je to jako hromadný truc.
Jdeme. Čím dřív se tam dostaneme, tím dřív budeme znát odpovědi.
Jo, já vím, ale…
Piktové, brzcí keltové, milovali kamenné mohyly.
Stavěli je pod zemí, ale blízko k obloze.
Mysleli si, že to jsou dveře mezi světy.
Kostely doby železné.
Co vždycky najdeš blízko kostelů?
Ženy v kloboučcích.
Přesně. Lidskou osadu.
Ale je tu trochu sychravo, ne?
Je to Skotsko, má tu být sychravo.
Římský voják!
Kéž bych studovala Latinu, abys mi rozuměl.
Rozumím ti.
- Promiň co? - Rozumím ti.
Ale jsi… mluvíš anglicky.
- Co je angličtina? - To, v čem teď mluvíme?
- Mluvíš latinsky. - To fakt ne.
To je latina. Právě jsi to řekla latinsky.
Ach! To je Doktor!
Nebo TARDIS, nebo oboje. Něco, telepatický spojení.
Autopřekladač. Proto všichni ve vesmíru mluví anglicky.
O čem to sakra mluvíš?
Páni, tohle je lepší jak dabing.
- Kdo jsi? - Jsem Bill.
Jsi z deváté legie?
Ano.
Jo! Kde jste byli?
- Ty to nevíš? - Co nevím?
Viděla jsi, co se s námi stalo?
Je to jako, kdyby se jim rozložili kosti.
Ale co by to mohlo udělat?
Kompletní a totální absence jakékoliv druhu slunečního svitu.
Smrt Skotskem.
- Ne. - Ne.
Měla by to zabrat dekády Tohle se stalo před chvílí.
To je mimozemské.
Dobře. Supiš.
Otázka je, kde je zbytek z nich?
Chci se vrátit do postele.
Tak tady jsou. Devátá legie.
Velká hromada těl.
Není vždy sranda mít pravdu.
Není to tak dlouho. Ať to udělalo cokoliv, je to blízko.
- Musíme najít Bill. - Nehýbejte se! Zůstaňte, kde jste!
Barbaři vyhrabali tyhle pasti všude.
- Co to bylo? - To je to, co povraždilo devátou legii.
Vidíš to?
Zaútočili na nás s… s věcí. S příšerou.
Nic tady není.
Musím se vrátit k ostatním.
Říkal jsi, že byli vyhlazeni.
Jsou tu přeživší. Hrstka. Nemohu je tam nechat.
Jasně, že ne.
Našli jsme úkryt. Možná tam stále můžeme být v bezpečí.
- Tak jak vypadala ta příšera? - Nevím.
Desertovali jsme. Jsme ti, kteří tomu nemohli čelit.
Římští vojáci neutíkají, ale my ano.
Co?
Jsou podzemí u řeky. Je tam rytina ryby.
To je ono? Ta příšera?
Ne!
Zataraste vchod! Rychle, pospěšte si!
- Jak dlouho to vydrží? - Moc dlouho ne.
Přiveďte jí sem, ať se na ní pořádně podíváme.
Uvědomujete si, že teď ta bestie ví, kde jsme?
- Nejsi jedna z barbarů. - Ne.
- Takže vy jste Devátá legie? - To co z ní zbylo.
Simon se už měl vrátit.
Hledal cestu. Cestu na jih. Viděla jsi ho?
- Jo. - No a kde je?
Je mi to líto. To stvoření ho zabilo.
Co to je? Kde se vzala ta věc?
Zabilo ho to?
Jo. Byl pokrytý v takovém.. černém slizu.
Ví, kde jsme. A teď tu umřeme. Ve tmě.
Nikdo neumře!
Pro pána krále. Jak dlouho nás tu budete držet?
Můžeme se posadit? Nebo heslo na Wi-Fi?
Nehýbejte se. Nemluvte. Kar tu brzo bude.
Kdo je Kar?
Strážce brány. Moje sestra.
No, doufejme, že to ona vlastní mozek rodiny, protože
tohle venku je velký zlý vlk a bydlíte v domu z klacíků.
Je to tu pěkný, co?
Jo, jo, libí se mi jak jste to tu vyzdobili. Jo.
Jo, chtěli byste popcorn? Za chvilku by to mělo být.
Co to děláš?
Snažím se zalíbit.
- Nech toho. Je to odporný. - Říká se tomu šarm.
Jsme proti tomu. Jsme proti šarmu.
Jo, to víme všichni.
- Říkal jsem nehýbat! - Jsme zakořeněný.
Pšššt! Slyšeli jste to?
Víte, co to bylo za zvuk?
Co?
To byl zvuk mojí trpělivosti roztříštěné na miliardu kousíčků!
Nyní, jsou pouze dvě věci, co potřebuji vědět.
Kde je moje kamarádka a co zničilo Římskou armádu?
Já zničila Římskou armádu.
Vážně?
Co? Ty pouze sama? To je docela trik.
Jsem strážce brány.
Strážce brány. Jaké brány?
Neslyšela jsi volání? Kde jsi byla?
Musela jsem najít věci strážce brány.
Pardon, vydržte chvilku.
Ty jsi ten mocný bojovník, na kterého jsme všichni čekali?
Kde jsou všichni dospělý?
Byla tu velká bitva. Velká bitva a porazili jsme Římany!
Kar je porazila. Na ničem jiném nezáleží.
Ale ona není válečník. Ona je embryo.
Co jsi dělala? Házela na ně panenky?
Poslouhej, Římane…
Nejsme Římané. Nepatříme k Římské armádě.
Ne, nejsme ani trochu Italové. Ale dělám výborné špagety.
Nechte mi vám povědět něco o Římanech.
Jsou to lupiči tohoto světa.
Když oloupili všechno na zemi, loupili na moři.
Pokud jsou jejich nepřátelé bohatí, tak jim uzmou všechno, co mají.
Pokud jsou jejich nepřátelé chudí, tak z nich učiní otroky.
Jejich práce je loupení, masakrování, drancování.
Tohle dělají a nazývají to impérium.
Tvoří pouště a nazývají to mírem.
Jo, ale musíte milovat vnitřní toalety, ne?
Nejsou to dobyvatelé, ale zbabělci.
A také jsou všichni mrtví.
Tam venku je děsivě dost mrtvých zbabělců.
A nevěřím, že jsi je zabila.
Protože jsi říkala brána,
a nazvala ses strážcem brány a zmínila jsi zbraně brány.
Takže se zajímám,
co to je za bránu a co je na druhé straně?
A máš naprostou pravdu.
- V čem? - Jsem extrémně rychlí.
Poslouchejte, jste všichni velmi, velmi rozzrobení,
ale opravdu jste velmi vyděšení.
Nyní, mohli byste všichni vyletět z kůže
a dovolili mě s Nardolem utéct během toho zmatení?
- Kdo seš? - Nechte mě to vysvětlit.
Příšera!
Hledáme Bill, že?
Ne, hledáme maximální nebezpečí v blízkém prostranství
a kráčíme přímo do něj.
Jo, ale co Bill?
Pokud tam je, tak jí zachraňujeme, pokud tam není, tak už je zachráněná.
Věř mi, tohle není moje první rodeo.
Myslí si, že tyhle mohyly jsou brány mezi světy.
A vzhledem k tomu, že furt mluvili o branách,
mají možná pravdu.
Brána se otevírá. Tvůj kamarád se nevrátí.
No jak jsem to slyšel, tak ta lidská loď měla název Mary Celeste.
Nějak tak. Každopádně,
Enzomodové předpokládali, že každý druh na kterého narazí by
komunikoval stejně jako oni. Strávením toho druhého.
Enzomodanský velvyslanec se projedl přes celou posádku
a pak se nešťastně zadusil na záchranném člunu. Takže…
Jste zpátky!
Říkali, že se nejspíš nikdy nevrátíte.
Byl jsem tam vteřiny.
Dva dny.
Je to inter-dimenzionální časová trhlina.
Vteřina tam se rovná dnům na druhé straně.
Byl jsem tam dva dny?
A osm hodin, pět minut a…
- Tak to je dobré, ne? - Dobré?
Měl jsi spoustu času najít Bill.
Ach.
Hledal jsem. Pomáhali mě hledat.
Jak moc jste hledali?
Myslím, že jsme jí ztratili, Doktore.
Ne. Ne, ne, ne. Jen nevíme, kde je.
To vůbec není ta stejná věc. Pojď!
Později vám řeknu o Lusitanii.
A vyhlížejte Bill.
Musíš se znovu pohnout.
Zůstaň na slunci, to ten sliz pálí.
- Díky. - Bez problému.
Máš hlad? No tak. Musíš jíst.
- Kolik nám zbylo jídla? - Dost.
- Vážně? - Sklapni, Cornelie. No tak, jez.
Je to dva dny, co jsi nic neměla.
ikdy jsem nebyla ztracená tak dlouho. Musím ho najít.
- Koho? - Doktora. Mého kamaráda.
Nevím, co budu dělat, jestli ho nenajdu.
No, postaráme se o tebe my.
Musím najít způsob, jak se dostat domů.
Tohle je teď to nejbezpečnější místo.
Bestie je stále venku.
- Vrátil jsi se. - Věděla jsi, co tam je?
Brána.
Portál mezi dimenzemi, víš, co je na druhé straně?
Nevíš vůbec nic, co?
Jen tak postáváš a děláš proslovy a máváš televizní anténou.
Mám ti říct, co tam je?
Ne. Říká se tomu Požírač světla a udržujeme to.
V každé generaci, jde nový válečník do brány
a bojuje s Požíračem světla, aby se sem nedostal.
Ale to stvoření se sem dostalo.
Dostalo se sem a zničilo celou Devátou legii.
Je slabý, skoro mrtvý. Brzy zahyne.
No, doufejme.
Protože na druhé straně jsou miliony stejných jako on.
A velmi brzy si všichni najdou cestu do téhle dimenze.
- Tak je zastavím. - Ty je zastavíš?
S tím tvým lízátkem a barvičkami na obličej
a tvou bláznivou cetkou na zabíjení příšer?
- Držíš to mimochodem správně? - Nechci tvou pomoc!
Ale nic jiného nemáš. Věř mi, jsme na tvé straně.
No tak, jdeme!
Všichni jsme v tom společně. Budeš v pořádku.
Marcus byl zraněný jako ty a nakonec ho slunce uzdravilo.
- Už se cítím líp. - Dobře.
Jo, neboj se, Bill. Lucius se o tebe postará.
Sklapni, Cornelie!
Ach, Lucie, ehm…
Hele, poslouchej, je tu něco, co bych ti měla vysvětlit.
Co?
Tohle je možná opravdu obtížná myšlenka.
Nemám ráda muže…
tímhle způsobem.
Co? Nikdy?
Ne. Nikdy.
Pouze ženy.
Ach! Jasný. Jo, chápu to.
Takže jsi jako Vitus.
- Co? - Má rád jenom muže.
Některé muže. Muže, kteří vypadají líp jak ty, Lucie.
Nemyslím si, že je to úzkoprsé, myslím, že je to v pohodě.
Víš, co máš ráda.
A ty máš rád… oboje?
Jsem jenom obyčejný. Víš jak, mám rád muže i ženy.
Ha!
No není, tohle celé tak… moderní?
Hele, ne každý musí být moderní.
Myslím, že je velmi milé, že jsi tak… vyhrazená.
- Bomba. - Ale můžeme být přátelé.
Zachránil jsme ti život, takže to znamená, že jsme přátelé navždy.
Jo. To půjde.
- Proč se stmívá? - Slunce zapadá.
Ne, to je ta bestie.
Krouží kolem nás. Hledá cestu dovnitř.
Opět sílí. Je dost silný, aby se zase krmil.
Každá hodina slunečního svitu, která ho krmí činí svět temnějším
a bestii silnější.
Máme opravdu málo času.
Musím to zastavit. Je to moje chyba.
Jsem strážce brány. Musím to napravit.
Takže jsi měla strážit bránu, mezitím, co všichni ostatní šli do války.
Ale máš u dveřích cizince a strážného psa v podkroví.
Takže jsi bestii vypustila.
To bylo to jediné, co je mohlo porazit.
Takže sis myslela, že Požírač světla zničí celou římskou armádu?
Zničilo.
A celá římská armáda by mohla bestii oslabit nebo zabít?
Ano.
No, tak to nezabralo.
Nechala jsi povraždit celou římskou legii a učinila jsi nejvíc smrtící
stvoření na téhle planetě velmi, velmi naštvané.
Abys ochránila malé bahnité úbočí, jsi odsoudila celý tvůj svět.
Jeden muž. Myslíš, že nás jeden muž může zachránit?
Pojďte a poznejte ho. Přišel sem, aby vás potkal.
Poznal spoustu lidí jako vy… vystrašené, zoufalé.
A vždycky pomůže. Vždycky učiní rozdíl.
Jsou tam zmalovaní barbaři. Přečíslují nás.
Je tam bestie temnoty,
která položila celou legii za míň než jednu hodinu.
Žádný člověk nemůžeme udělat takový rozdíl.
Možná to, je to co se nenaučíte, když si myslíte, že
potřebujete 5 000 vojáků k zavraždění kopy skotských farmářů.
Ano, jeden muž dokáže učinit rozdíl a je tu!
Pokud nás nazýváš zbabělci, tak pokračuj.
Už jsme utekli, víme to.
Nejste zbabělci.
Jste vyděšení.
Vyděšení je v pořádku je to lidské.
Ale řeknu vám, co to není.
Není to plán.
Má pravdu.
Proč jí vůbec posloucháš, Dědo?
Protože nikdo jiný nic neříká.
Potřebujeme plán.
Skutečný velitel by měl plán.
Proč ti říkal dědo?
Vždycky mě tak říkají.
Jsem velitel,
jsme ten nejstarší, co zbyl.
Kolik ti je?
18.
Dobře, všichni mě poslouchejte.
Jdu ven najít svého kamaráda.
Pokud půjdete se mnou, tak vám nemůžu slíbit, že nezemřete.
Ale můžu vám slíbit tohle:
Neumřete v díře v zemi.
Musíme to nahnat zpět a zavřít za tím portál.
Brána se jenom otevírá jen při svítání. Jak to?
Naši předkové nemohli bránu zavřít úplně,
ale vybudovali mohyly, aby jí ovládali.
Je to jako ventil.
Když nechají portál otevřený jen na pár chvil v roce,
tak tím zastaví, aby se to celé nerozervalo.
To je docela chytré.
Trucuješ?
Vzpomínám na mrtvé.
Ach, dobře. No, tak to si nech na stáří.
Jsou mrtvý, kvůli mě.
Víš, každý moment, kdy se v utápíš v téhle
veselé myšlence, znamená, že víc živých se k nim přidá.
Když chceš vyhrát válku, pamatuj… že to není o tobě.
Věř mi. Vím to.
Je čas dospět, Kar.
Čas vybojovat svůj boj.
Jak to funguje?
Otráví to světlo jak ho bestie jí.
Dobře. Budeme toho potřebovat víc.
Má to optické rušící vlastnosti.
Takže, máme jedinou šanci.
Právě nyní je slabá, zraněná a hladová.
Ale jakmile vyjde slunce, nakrmí se a zesílí.
Musíme jí nalákat zpět do portálu,
než se to stane. Než vyjde Slunce.
Mám plán…
ale budu potřebovat tvou pomoc.
Bojím se.
A kde ne?
Ale i tak musíš čelit své bestii.
Dokážeš to?
Jo.
Pšššt!
To nic není!
Je to vítr v kamenech.
Kupředu, centurione, pokračuj.
Je tu spousta vchodů, které mohla bestie použít.
Je to labyrint.
Tady jsme je slyšeli. Barbary.
Tady, přímo nad námi.
Jsi si jistá, že tvůj kamarád bude s nimi?
Jo. V podstatě, vždycky skončí jako šéf z místního obyvatelstva.
- Jak? - Většinou tím, že je štve.
Co to bylo?
Dobře centurioni, připravte se.
To je cesta ven. Tak jdeme.
Klidně, Cornelie, ujistěme se, že víme do čeho jdeme.
Ne. Jdeme.
Ne! Počkejte!
Rychle! Zhasněte ohně! Rychle!
Pohni zadkem, Římane!
Zavřete ten poklop!
Zablokujte to! Musíme to zablokovat!
Centurioni, obrannou pozici.
Padá zpět. Čeká.
Čeká až se nakrmí na slunečním svitu, aby zase získal svou sílu.
- Ahoj. - Čus!
Přivedla jsem ti Devátou legii.
Páni, jsou tady. Ztracená Devátá legie.
- Fakt jsem je našla. - Jo, to teda fakt.
Nardole,
co se s tebou stalo?
Splývám s okolím.
Tož, vitaj u nás!
Skotský.
Odložte své zbraně!
Zatraceně! Na tohle nemáme čas!
- Nepřibližujte se! - Lucie! Nech toho!
Teď jsi jejich šampion?
- Není tu čas na bojování! - Přesně tak.
Nikdy jsme nechtěli bojovat.
Žili jsme v míru
a pak jste přišli vy a zničili všechno a všechny, co jsme milovali!
Rozumíte jenom válce.
Ne. Chápe to.
Že ano?
A teď přemýšlí proč.
- Mluvíš latinsky? - Ne.
Ani já ne. Ani slovíčko.
A nemluvím ani tak, jak mluví oni.
To je on.
- Jsi to ty, že ano? - Ano. Jsem to já.
Má to něco společného s TARDIS? Telepatické pole?
Tak, když si teď všichni rozumíme, jak všichni zníme?
- Zníte jako děti. - Vy taky zníte jako děti.
- Vy všichni. - Tohle je to, co se děje?
Když rozumíš, co všichni ve vesmíru říkají,
zní všichni jako děti?
Jsou tu výjimky.
- Moc vám děkuji. - Ty ne.
Dobře děcka, dávejte pozor.
Povraždila vaší legii.
Vy jste povraždili všechno, co milovala.
Nyní máte všichni volbu.
Můžete pokračovat a zabíjet se, dokud tu nezůstane nikdo
nebo sakra dospět!
Protože tu je nová válka.
Myslím, že tato stvoření jsou světlo-požírající sarančata.
Hledající trhliny a praskliny mezi světy
aby se mohli pustit do dimenze světla.
Jakmile se sem dostanou, budou jíst.
Sežerou slunce,
a pak
snědí i hvězdy.
A budou jíst dál, dokud…
dokud nezbydou žádné hvězdy.
Takže na jaké jste straně nyní?
Protože jak to vidím já, tak tu je jen jedna strana.
Pokud to pomůže…
tak mám plán.
Živí se to světlem, ale přitahuje ji zvuk.
- Tak co se stane? - Je to prosté.
Trochu hluku, vylákat bestii sem,
A navést jí zpět do brány.
Ale jak jí tam udržíme?
Jako říkal jsi, že všechny ty věci projdou sem, ne?
Můžou projít jen jedna po druhé.
- Já vím. - Proto hlídání brány fungovalo.
Jeden Pikt tam bojoval několik minut,
to vydá tak na 60 nebo 70 let tady…
Jo, to chápu a pak vstoupí ten další.
Ale co uděláme tentokrát?
Nebo postavíš Pikty do řady, aby se obětovávali do konce světa?
Tentokrát mám lepší nápad.
- Což je část, kterou mi neříkáš! - Vážně?
Nejspíš by mě stejně někdo přerušil.
Tohle je horší než jazz.
Nic, není tu nic.
Možná, že nepřijde.
Ahoj.
Doktor!
Ne, ne. Nardole!
Ale to je pro tebe trošku obtížnější, co?
Nar.
Skvělé. Ahoj!
Příšera!
Pardon?
Příšera!
Támhle!
- Jde sem! - Je tady!
Připravte se!
Směřujte světlo!
Udržte ho zde!
Musíme to vydržet do východu slunce!
Držte ho zde! Držte ho zde!
Otočte to, slunce vychází!
Zpět! Zpět do prázdnoty!
Zůstane do otevřené jen dokud do toho svítí slunce.
- Dej mi svou zbraň. - Co to děláš?
- Tohle je ta chytrá část. - No tak mi jí řekni.
Brána musí být chráněna, jinak to nejde.
Problém je, že lidské životní rozpětí jsou prťavé.
Jsou k smíchu. Vypotřebují se tak rychle.
Takže jaká je odpověď? No tak, přijdi na to.
Odpověď je já. Mužu to dělat věky.
Vlastně ani nezemřu, regeneruju.
Můžu tu bránu hlídat, dokud Slunce nevyhasne.
Ne, to nemůžeš!
Ovšem, že můžu a udělám to.
Tohle není tvá práce.
Ne, to není, Bill. Ale takový už jsem.
Stál jsem u bran vašeho světa,
udržoval vás všechny v bezpeční, od chvíle, co jste se vyplazili ze slizu.
- Teď nepřestanu. - Doktore, prosím!
Poslouchej! TARDIS tě zavede domů, zpáteční cesty jsou snadné.
Poslouchej mě!
Nech nastavení, tak jak je.
Jen je prašti klíčem.
- Zbraň, hned. - Ne.
Dej mi jí. No tak.
Budeš v bezpečí, zítra budeš farmařit. Můžeš po mě pojmenovat krávu.
A co další brány, co musíš strážit? Co ten Trezor?
Trezor nebude ani existovat, pokud ty věci projdou.
- Tak to by je měl zastavit někdo jiný. - Nikdo jiný nemůže!
Já ano!
Co to říkáš?
Je čas dospět, Doktore. Čas bojovat svůj boj.
Je mi to líto, ale ne.
Nikdo jiný to nemůže udělat, ne tak jako já.
Můžeme.
Jsem připravený. Budu s tebou strážit bránu.
Budu bojovat po tvém boku.
Úžasné! Skvělé! Budeš hrdina na dvě sekundy!
A pak bude celá sluneční soustava zhltnutá!
Zastavte ho!
Tohle je můj osud. Můj boj!
- Zmizte mi z cesty. Hned! - Budeme se střídat.
Nemůžete ubránit bránu ve dvou.
Dva? Počítám tu víc než dva.
Devátá legie je připravena sloužit.
Přestaňte být stateční. Nesnesu statečné lidi.
Umístím ten příběh do kamene. Umístím tam tvé jméno do nebes.
Uvidí ho po stovky let.
- A budou znát tvé jméno navždy. - Dobře.
Připraveni?
Ne, poslouchejte mě! Ne, poslouchejte!
Mýlíš se, Doktore. Je to jejich osud, ne tvůj.
Pardon. Nikam nejdete.
- Bill! Bill, zastav to! - Rychle! Rychle!
- Vojáci deváté, kupředu! - Jdeme!
Co to je? Co se děje?
Prošlo jich moc najednou. Tohle místo je nestabilní.
Musíme se odsud dostat. Hned!
Vím, že většinou jste nevraživí,
ale pamatujte, že znám 10% vašich tajemstvích.
Temných tajemstvích.
A jsem jediný v TARDIS, kdo ví, kde jsou čajové sušenky.
Kar.
Stráží bránu. Pamatuj. Jmenuje se Kar.
- Kar! - Kar.
Kar! Kar!
Mýlil jste se. Vrány netrucují.
Vrány vzpomínají.
Kar! Kar! Kar!
Omlouvám se, Doktore, ale musíš strážit trezor.
Nemůžeš vybojovat každou bitvu.
Dobe, mýlil jsem se.
Nevěděl jsem, co se vlastně stalo s Devátou legii.
Ne, oba jsme se mýlili.
Nikdy vážně nechyběli.
Vždycky byli zde.
Devátá legie a Strážce brány.
Užívají si dne, dokud slunce nezapadne. Zadržují temnotu.
Co?
Myslela jsem… slyšel jsi to?
Myslela jsem, že slyším hudbu. Ale to jsem nemohla, ne?
Jsou v jiném času.
Hudba je v tomhle zvláštní.
Dobře, jedeme domů?
Je čas strážit ten Trezor, nechceme, aby Paničku něco napadlo.
Toho by se člověk měl vždycky vyhnout.
Ahoj!
Byli jste venku věky, začala jsem se bát.
Jak jste se dostala z Trezoru?
Tak co uděláme? Jak se to mohlo stát?
To je v pořádku, Nardole, dělá tu pro mě nějakou práci.
Pardon, pardon, pardon. Myslela jsem, že to vědí.
Měla jsem zůstat v podpalubí?
Ne, ne, ne. To je v pohodě.
Má být v Trezoru!
Co motory?
Lepší, než si zasloužíš. Jsi velmi nezbedný.
Děláš vůbec někdy základní údržbu?
- Ne, ale na to mám plán. - Jaký?
Tebe.
Vážně? To jako dělá za tebe domácí práce?
Pane, musím opravdu protestovat, nejblbější podmínky vůbec.
Nenuďte mě použít pisklavej hlas!
Uklidněte se vy dva. Nemám přístup k ovládání.
Nemůžu ani projít dveřmi.
Jsem úplně stejně ve vezení jako v Trezoru.
Ne, to rozhodně nejste!
Doktore, vážně, proč jsi jí pustil ven?
Myslím, že zapomínáte na to, jak jsme se dostali z Marsu.
Takže jí najednou věříš?
Ne, nyní dostal údržbu TARDIS zdarma.
Nenechme se unést.
Tak co jsi dělala? Sledovala jsi nás?
- Něco ano. Trošku. - Co sis myslela?
Teď nám bude dělat recenze?
Ti malý lidičkové, uvěznění v kopci, bojující navždy.
Tohle je opravdu tvůj standard lidumila?
No, nejsou uvěznění a nejenom bojují.
A je tu hudba. Vždycky hudba.
No, tak týme, kdo mi pomůže schovat jeho kytaru?
To je to, co se tě snažím naučit, Paničko.
Porozuměla jsi vesmíru, chápeš ho.
Ale nikdy ses nenaučila poslouchat hudbu.
Ani nevím, proč pláču.
- Proč to teď pořád dělám? - Nevím.
Možná se na mě snažíš udělat dojem.
Ano, nejspíše to bude nějaký ďábelský plán.
To zní správně.
Alternativa by byla mnohem horší.
Vážně?
Alternativa je, že je to skutečné.
A je čas se znovu stát přáteli.
Myslíš si to?
Nevím. To je problém s nadějí.
Je těžké jí odolat.
PŘÍŠTĚ
Vyberu scénář, vysadíme jí tam, a uvidíme, jak si povede.
Zdravím, já jsem ten tajuplný dobrodruh v prostoru a čase
a tohle jsou moje jednorázovky.
Slib mi, že mě nenecháš zabít.
Říkala jsem, že je to špatný nápad.
640 kilometrová loď, se otáčí od gravitační síly černé díry.
Je mi to moc líto. Ale kvůli tobě sem jdou.
Co jsou zač?
Mondaský Kyberčlověk!
Dej nám pusu.
Překlad: Blackthunder
zatím bez korekce
TRANSLATORS OF RASSILON
www.doctorwho.cz